Železný má strach
10. března 2006 | 19:33 Ad LN 4. 3.: Vždyť já jsem vlastně důchodce!

Vladimír Železný rozjel svou volební kampaň. Nespoléhá na program své strany, protože volič nečte, jak říká. Nespoléhá ani na své stranické soudruhy, neboť kdo seriozní by se k němu připojil? Leda Jana Volfová. I taková Bobošíková jej opustila. Věří však, „že volič rozhodne, až uvidí tvář Železného“. Spoléhá sám na sebe a věří, že mu na jeho sliby opět skočí jeho voličská základna, kterou specifikoval: zemědělci, venkované ze Znojemska, důchodci, naivní nerozhodnutí. Hned se za nimi rozjede do všech okresů. Věří, že je zase opije rohlíkem. 
Zaútočil na své potenciální soupeře, kteří se rovněž uchází o nerozhodnuté, na Stranu zelených. Sprostě, jak jinak. Nazval ty, kteří ctí tradiční pravicové hodnoty - jako je půda, krajina, dědictví, mezinárodní spolupráce - za extrémní levici, za horší extrémisty, jako jsou komunisté. Vida, jaký má strach z těch, kteří mají vizi o udržitelném rozvoji naší země! Jak znevažuje nezištné vlastence, kteří brání drancování našich zdrojů na úkor dalších generací! Jaký je to rozdíl mezi entusiasty a demagogem! Strana zelených by však měla rázněji vystoupit před voliče a sama se bránit nekalým nařčením. Měla by se již vynořit z lesů, vod a strání a čelit očekávaným útokům ze všech stran, vždyť má naději na úspěch! 
Železný opět prokázal, že je bez morálky, bez mravních zábran a všeho schopný populista. Nenabízí nic, než sebe. Tvrdí, že je pravicový, přesto se sloučil se Stranou za životní jistoty, která je levicová. Jde mu jen o seniorské voliče, kterým slibuje, že on jim zajistí „důstojnost života“. Spoléhá, že všichni již zapomněli na 10ti miliardovou pokutu za jeho podraz v TV NOVA, kterou za něj všichni musíme splácet a že jsme si nevšimli jeho dalších obvinění za jiné podfuky.
Jan Kruml, Brno

Zelené temno
10. března 2006 | 13:50 Ad LN 3. 3.: Kvalita zelených

Strana Zelených těží z věhlasu sesterských stran v jiných evropských státech, hlavně v Německu. Nejsou schopní přijít s další známou tváří - kromě Bursíka. Nabízejí něco víc než jen globálně osvědčenou značku? Po šestnácti letech mám dost toho volit strany podle značky a hledám osobnosti jako byl prezident Havel, které obětovaly kariéru avlastní prospěch, aby bojovaly skorupcí v tomhle státě.
Veronika Vendlová, Praha

Vzteky a závistí zelení
10. března 2006, Lidové noviny 

KOMENTÁŘ
Jsou zelení levičáci nebo pravičáci? A kde najednou vzali tolik potenciálních voličů?
Dosud bohorovně nebojácný socialistický premiér Jiří Paroubek dostal najednou strach. Ne z ODS, ale ze strany, kterou se do poloviny letošního února nikdo vážně nezabýval.
Strach ze Strany zelených je oprávněný. Zeleným se dnes v průzkumech přičítá až skoro osm procent hlasů. Asi o pět procent víc, než u nich bylo dosud zvykem. A kde je vzali?
Paroubek, aniž by se ho na to kdokoli ptal, začal tento týden na zelené zostra útočit. Jejich nový předseda Martin Bursík je prý pštros, co strká hlavu do písku, když nechce říct, ke komu se přidá po volbách. Stranu zelených hned označil jako pravicovou, protože se nechce účastnit vlády jakkoli podporované komunisty a podle Paroubka tak prý jednoznačně směřuje do koalice s ODS a lidovci. Je to uraženecká výčitka. Na zelené kdysi hodně sázel Vladimír Špidla i velká část ČSSD a oni se dnes vůbec nechovají servilně. Narozdíl od komunistů.
Poslední průzkumy preferencí Paroubek přečetl naprosto správně. Velkou část svých nových voličů přebrali zelení právě jemu. Kdo by z toho nebyl nervozní. Zvlášť když volební lídr socialistů kupí jednu chybu za druhou.
Pravičáci nebo levičáci?
„Je to extrémní levice. Extrémní levice! Řekl bych, že dnes se proti zeleným jeví komunisté - zejména v některých evropských zemích -jako racionální podnikatelská strana,“ řekl minulý týden Lidovým novinám Vladimír Železný.
Je v tom dost závisti.
Jeho nezávislí zůstávají na svém přibližně jednom procentu.
Železného a Paroubkova slova ale pěkně ukazují, jak jsou z Bursíkovy strany všichni dost zmatení. Co se stranou, která odmítá rovnou daň ODS, ale pravděpodobně by občanským demokratům pomohla s deregulací nájmů nebo se zavedením poplatků za recepty na léky? Jsou zelení pravice, nebo levice?
To, že nezapadají do tohoto obvyklého schématu, je pro Bursíka velice výhodné. Právě to je jeden z hlavních důvodů, proč je jeho strana najednou tak populární. Díky tomu odebírá hlasy napravo i nalevo.
Levicové voliče Bursík Paroubkovi vlastně ani nepřetahuje. Premiér a volební lídr ČSSD mu je nahání sám. A to nejen tím, že nechal svého ministra zdravotnictví dokonale rozložit celý resort. Paroubkovo předvolební spojenectví s Milošem Zemanem a Miroslavem Šloufem nepůsobí zrovna vábně na významnou část ČSSD, což platí i u jejích voličů.
Mnohem větší příděl preferenčních bodů však zeleným věnoval někdo jiný - Unie svobody. Vtipné je, že zelení přebrali unionistům dokonce i sloupeček v grafickém znázornění volebních průzkumů. Nejen jejich někdejší číslovku na konci, ale i jeho barvu.
Podle agentury STEM by si dnes unionisté v Praze vysloužili pouhé jedno procento hlasů. Strana zelených jich má jedenáct. Unii svobody vždy volili spíše pravicoví voliči, kterým se nelíbil styl ODS. Kdysi je lákala havlovská „slušnost v politice“, o niž se snažili původní představitelé Unie svobody. Účast v socialistické vládě a image Pavla Němce je musela zákonitě odehnat jinam. A zelení vlastně nejsou zas až tak levicovou stranou.
„Tradičně mezi příznivce zelených, alespoň ve výzkumech v mezivolebním období, patřili lidé, kteří se nedokázali ztotožnit s žádnou z velkých stran a měli pocit, že toto je cesta nejmenšího odporu,“ vysvětluje sociolog Jan Hartl.
Také ODS se cítí ohrožena zelenými. I je mohou připravit o dost hlasů. Občanští demokraté ovšem zvolili lepší taktiku. Nechtějí si je naštvat. Evidentně nejsou schopni výrazně vyhrát volby a budou vedle lidovců potřebovat každého dalšího poslance do nějaké možné koalice. Proto žádné urážky ani útoky. O ODS se vždy spíš mluvilo jako o neekologické straně, ale její místopředseda Ivan Langer teď říká, že by si povolební spolupráci se zelenými dovedl představit, protože chce, aby jeho děti „vyrůstaly v kvalitním životním prostředí“. Úsměvné.
„Pokud chcete, abych se vyjádřil, jestli je nám bližší ČSSD, nebo ODS, mohu říci, že jedna strana je pro nás za osmnáct a druhá bez dvou za dvacet,“ říká Bursík. Na Paroubkovy ataky vůbec nereagoval. Jeho sebevědomí naznačuje, že pokud nakonec opravdu získá v Poslanecké sněmovně dnes odhadovaných 17 křesel, bude to možná on, kdo bude rozhodovat, jak bude vypadat příští vláda. Skvělá pozice. Nikdo se nemůže divit, že mu ji Topolánek s Paroubkem závidí.
O autorovi| Jan Kubita redaktor LN
Jan Kubita

ČSSD se v Praze propadá

Strana Jiřího Paroubka ztrácí.
(Autor: Hynek Glos, Lidové Noviny) 
Praha 9. března 2006 | 7:52 Česká sociální demokracie v Praze pomalu ztrácí svoje voliče. Hlasy jí přebírá především Strana zelených a komunisté. A za to vše zřejmě může hlavně konfliktní politika pražského lídra ČSSD Davida Ratha. 

I proto včera premiér Jiří Paroubek varoval ministry v čele s Rathem, aby mírnili svoje konfliktní vystupování. 
Podle bleskového průzkumu agentury STEM pro Českou televizi by nyní v hlavním městě volilo vládní ČSSD sedmnáct procent voličů. Opoziční ODS by podle průzkumu získala více než třicet procent hlasů. 

Podobné šetření agentury SC&C pro LN z prosince loňského roku přitom předpovídalo sociálním demokratům zisk necelých dvaceti procent. 
„Zaznamenáváme odliv od ČSSD směrem k zeleným a komunistům,“ popisuje Jan Hartl z agentury STEM. 

Podpora zelených od výzkumu SC&C vzrostla o téměř deset procent. 
Odliv přičítá Hartl stylu, v jakém sociální demokraté zahájili předvolební kampaň. 
„Levicového voliče může odradit hřmotný styl, který vedení ČSSD nastavilo. Lidé mají obecně pocit, že by politika měla být hledáním konsenzu, nikoliv konfliktů,“ dodává Hartl. 
Pražanům podle průzkumu vadí nejvíce korupce úředníků, kriminalita, hustota dopravy a nedostupnost bydlení. 

Citovaný průzkum uskutečnila agentura STEM pro ČT na necelých sedmi stech dotazovaných počátkem března. 

Debatu z pražského Kongresového centra „Otázky Václava Moravce Speciál“ s pražskými lídry Davidem Rathem (ČSSD), Mirkem Topolánkem (ODS), Františkem Benešem (KSČM), Cyrilem Svobodou (KDU-ČSL) a Martinem Bursíkem (SZ) odvysílá dnes Česká televize na druhém programu od devíti hodin večer. 

Lukáš Dolanský

Paroubek krotí své ministry
9. března 2006, Lidové noviny 

Premiér bije na poplach kvůli propadu preferencí ČSSD * Hlavně David Rath musí ubrat ve svých projevech
PRAHA Nejkontroverznější ministři jako David Rath se musí „uklidnit“ ve svých krocích i projevech. Všichni ministři za ČSSD by pak nyní měli většinu své exekutivní agendy nechat na náměstcích a sami se raději věnovat agitaci pro ČSSD v krajích.
A sociální demokracie by nyní měla ke svým vlastním tématům přibrat co nejvíce těch, kterými nyní u voličů v průzkumech boduje Strana zelených.
Takové je podle premiéra Jiřího Paroubka „poučení z krizového vývoje“, který zapříčinil, že se ČSSD v posledních průzkumech veřejného mínění stále více propadá a že na úkor sociálních demokratů rostou preference právě zeleným.
Paroubek příčiny tohoto propadu nejprve včera uveřejnil v Právu a odpoledne vlastně to samé zopakoval i poslancům ČSSD na zasedání jejich klubu.
Na rozdíl od článku v Právu ovšem i se zmíněnými pravidly, jejichž naplňováním chce propad své strany zastavit.
V Právu přitom premiér nejvíce kritizoval Ratha proto, že jeho kroky ve zdravotnictví, jako třeba ve prospěch lékařů dodatečně změněná úhradová vyhláška, jsou „technokraticky správné, ale politicky necitlivé“.
Paroubek si zároveň vyšlápl na volební štáb ČSSD za to, že témata volební kampaně plánuje „nahodile“, a také obvinil krajské lídry z „totální pasivity“. Nepřímé kritice neušel ani další Paroubkův oblíbenec - ministr kultury Vítězslav Jandák. A to za jeho slib uzavření smlouvy s Vatikánem, který pak ČSSD brala obtížně zpět.
Ovšem premiér káral i sám sebe: za „nezvládnutou komunikaci s veřejností kolem již bývalého náměstka spravedlnosti Vyvadila“.
Jak Paroubek LN sdělil už v úterý, chce nyní ČSSD „vrátit opět do hry“. Prvním krokem má být to, že nejkontroverznější ministři ustoupí od svých příliš razantních vyjádření a nepopulárních kroků.
Rath: Respektuji a uberu
To se zřejmě nejvíce týká ministra zdravotnictví Davida Ratha, který si už proti sobě popudil nejen zdravotníky, ale i širší veřejnost.
„Postoj pana premiéra plně respektuji,“ reagoval včera na Paroubkovu kritiku ministr. Nyní je podle Ratha totiž čas „chovat se o něco více diplomaticky“, přestože hodlá i nadále „sledovat stejný cíl“.
Paroubkova nebývale tvrdá kritika i fakt, že ji nejprve vypustil přes noviny a až poté ji sdělil členům klubu, některé poslance i regionální lídry popudila.
Oficiálně ovšem jako například Karel Šplíchal tvrdili, že „na ni má premiér právo, protože on odevzdává vše a pro ostatní mohou být jeho slova motivační“.
Pod podmínkou zachování anonymity ovšem někteří z poslanců ČSSD mluvili úplně jinak. „Je zkrátka nervózní a z toho vyplývá, že kupí jednu chybu za druhou,“ míní jeden z poslanců. „Nechápu třeba, proč se pouští do zbytečných sporů s prezidentem, proč má potřebu tolik kritizovat Stranu zelených, když jí tím de facto dělá reklamu,“ dodal.
Podle dalšího ze zákonodárců ČSSD je navíc „paradoxní“, že Paroubek nejvíce kritizuje lidi, jako je Rath, které si do vlády i do vrcholných struktur ČSSD či na kandidátky prosadil sám.
Otevřeně se ovšem do Paroubka na klubu nikdo nepustil. S jedinou výjimkou - nový poslanec Miroslav Máče se ohradil, když premiér uvedl, že „nebude jezdit na akce, kde bude míň než 200 lidí. „Jsem z okresu Český Krumlov a kdyby k nám přijel, tak třeba 200 lidí dohromady ani nedáme,“ uvedl s tím, že ale chápe, že premiér má „spoustu práce“ a nemůže stihnout všechno.
Paroubkově kritice neušel ani Zeman
V klubu ČSSD podle jednoho z poslanců neušetřil ani Miloše Zemana. „Řekl, že jeho kniha je hrozná a poškozuje ČSSD. Že to ale nemůže říct veřejně,“ sdělil jeden z poslanců. O Zemanově knize přitom premiér na veřejnosti mluví jako o „politické beletrii“.
Premiér se kál za „nezvládnutou komunikaci s veřejností kolem Vyvadila“
PETR KOLÁŘ

Porucha, nebo havárie?
9. března 2006, Lidové noviny 

Vládní „buldozer“ připouští chyby a hledá další viníky
KOMENTÁŘE LN
Jako by se čas vrátil o pár měsíců zpět. Krajně nervózní sociálnědemokratický lídr by rád zastavil propad své strany, z přemíry snahy dělá chyby a táhne ji níž. Naproti tomu ne příliš silný šéf ODS v médiích prakticky neexistuje. Což ovšem lidi neodrazuje, a tak jeho strana zvyšuje náskok v průzkumech veřejného mínění a on tak drží trumfy v rukou. Po deseti měsících „úspěšné“ razantní politiky Jiřího Paroubka honosícího se přezdívkou buldozer je to devadesát dní před volbami poměrně nečekaná situace.
V sídle ODS na Jánském vršku musí být v těchto dnech veselo, když sledují, jak se dosud suverénní Jiří Paroubek dopouští takřka „topolánkovských“ chyb. A namísto jejich vlastního předsedy je tak konečně za „troubu“ nejvážnější soupeř.
Až dosud byly kritiky spolustraníků a křečovitá snaha o zažehnání nervozity ve vlastních řadách doménou předsedy ODS Mirka Topolánka. Stejně tak měl až dosud předseda ODS téměř patent na to, jak svými výroky „nabíjet“ politickým soupeřům.
V„kritice do vlastních řad“ zveřejněné v Právu premiér nejvíc ukazuje své slabiny, když se opírá hlavně do lidí, které na jejich posty dosadil sám - tedy Davida Ratha, Jaroslava Tvrdíka a Vítězslava Jandáka. Zároveň plošně kritizuje kraje, což mu v nich jistě na oblibě nepřidá.
A aby toho nebylo málo, Paroubek na potkání mluví o Straně zelených, aniž by jej o to kdo žádal. Tím jí dělá tu nejlepší reklamu. Přitom právě zelení sociální demokracii nyní odebírají nejvíc hlasů. Pro Paroubka by bylo mnohem taktičtější, kdyby se zelené pokoušel bagatelizovat lepšími metodami.
Občanští demokraté budou jistě tvrdit, že takový osud Paroubkovi prorokovali už dávno, když říkali, že buldozer se nakonec zastaví. To však tehdy spíš než seriózní prognóza znělo jako zbožné přání. I proto, že kvůli vlastní neschopnosti na Paroubka nedokázali vymyslet účinný recept. Dnes může ODS pouze doufat, že už se Paroubek ze svého „topolánkovství“ nezmátoří a oni budou stejně jako v minulosti profitovat zejména z důsledného naplňování hesla: kdo nic nedělá, nic nezkazí.
Petr Kolář

Zelení chtějí udržet registrované partnerství ve volební hře
7. března 2006, Lidové noviny 

DISKUSE
Bursíkovi zelení otevřeli minulý týden otázku možné adopce dětí homosexuálními páry. I když se Strana zelených už pokusila věc dementovat, důsledky, jež to vyvolá, jsou podstatné.
Načasování návrhu těsně před znovuprojednáním uzákonění registrovaného partnerství ve sněmovně je velmi efektivním pokusem zabránit přijetí normy. Po vrácení zákona prezidentem probíhá usilovná a často nepříliš vkusná (nátlak Paroubka na poslance ČSSD) snaha přesvědčit potřebných 101 členů sněmovny. To nebude snadné, neboť původní zákon schválilo jen 85 poslanců. Navíc část z nich souhlasila hlavně s ohledem na konečnou podobu zákona, který adopce neobsahoval.
Otázkou je, zda jde pouze o hloupost, či zelený cynismus. Zelení se všude v Evropě snaží být zastánci různých menšin a spolupracují s jejich profesionálními mluvčími většinou na prosazování pozitivních diskriminací pro tyto skupiny. Pokud by poslanci přehlasovali prezidenta a prosadili registrované partnerství, zmizelo by SZ jedno „přirozeně zelené“ téma těšně před volbami, což se jistě nehodí. Body by si navíc připsal premiér a ČSSD, která je výrazným konkurentem SZ v souboji o hlasy levicově-liberálních voličů. Téma registrovaného partnerství se hodí i pro vymezení proti pravici. Zelení jsou díky eklektičnosti programu vystaveni kritice pro svoji příliš velkou blízkost k pravici. Podpora registrovanému partnerství SZ umožňuje viditelně se vymezit proti konzervativní KDU a ODS a tak uklidnit část příznivců, kteří by si přáli spolupráci zelených a levice.
Jednání SZ by mělo být varováním pro obyvatele Česka i další menšiny, které si od ní slibují podporu. Ve snaze proskočit z politického suterénu mezi vyvolené se neohlíží na následky svých činů.
O autorovi| Milan J. Hamerský, předseda LiRA/Liberálové ČR,
Milan J. Hamerský

Zelená cesta do pekel

Martin Bursík je jediný ekolog ve straně.
(Autor: Pavel Wellner, Lidové Noviny) 
Praha 6. března 2006 | 15:49 Strana zelených má ambiciózní volební program. Je v něm všechno, co chtějí nespokojení voliči slyšet: rovná práva žen, zvýšení prestiže policie nebo ochrana spotřebitelů. Otázkou je, nakolik jsou zelení schopní je prosazovat a realizovat. 

Zelení se dlouhá léta věnovali v podstatě jen vnitrostranickému boji, který vyvrcholil po příchodu Jakuba Patočky a Jana Beránka z Hnutí Duha. Podařilo se jim dostat stranu do povědomí veřejnosti, aby ji vzápětí přivedli na hranici vnitřního rozkladu. Záchranou má být Martin Bursík. Nemůžeme upřít, že je schopným politikem a odborníkem na ekologii. Bohužel je ve své straně s takovou kvalifikací téměř jediným. Známý aktivista Penc se vstupem do strany stal odborníkem na policejní problematiku. Bývalá učitelka a protijaderná aktivistka Dana Kuchtová prezentuje názory strany na jadernou energetiku. Petr Pávek, který přivedl Jindřichovice pod Smrkem neuváženou výstavbou obecních větrných elektráren na pokraj krachu, bude prosazovat obnovitelné zdroje.

Pokud se Bursík obklopil takovými „odborníky“, nemůžeme se divit, že podíváme-li se na program strany podrobněji, zjistíme, že skrývá pro budoucnost Česka vážná nebezpečí. Zelení nesouhlasí s prolomením územních ekologických limitů těžby uhlí, chtějí usilovat o odstoupení od jaderné energetiky a veškeré naděje vkládají do obnovitelných zdrojů.
Nemusíme chodit daleko, abychom zjistili, k jakým důsledkům může taková strategie vést. V Německu zelení prosadili razantní zvýšení podílu výroby elektřiny v obnovitelných zdrojích a postupné odstoupení od jádra. Minulá zima ukázala, že je to cesta do pekel. Když mrzlo a málo foukalo, začala země, která má ve větrných elektrárnách instalován výkon osmi Temelínů, pociťovat nedostatek elektřiny. Obchodníci z elektrárenské společnosti ČEZ na to s nostalgií vzpomínají, protože nejdražší elektřina je ta, která je obchodována přes hranice v době nedostatku. Na tuto situaci doplatil německý zákazník, protože nikdo jiný za něho zvýšené náklady nezaplatí.

Zajištění dostatku elektřiny patří mezi strategické zájmy státu. Z tohoto předpokladu vychází Státní energetická koncepce, jejímž cílem je vytváření podmínek pro spolehlivé a dlouhodobě bezpečné dodávky energie za přijatelné ceny. Autoři koncepce museli vycházet především z našich přírodních podmínek. Nejsme Rakousko, abychom mohli vyrábět dvě třetiny elektřiny ve vodních elektrárnách, nejsme pobřežní stát, abychom mohli instalovat tisíce megawattů ve větrných turbínách, nejsme ani Kalifornie, abychom mohli sázet na sluneční energii. Musíme se smířit s tím, že nám nezbývá než spoléhat na klasické zdroje. Poptávka po elektřině stále roste, a proto státní koncepce předpokládá modernizaci některých stávajících a náhradu dosluhujících uhelných elektráren. Ze strategického hlediska je nezbytné diverzifikovat zdroje, proto bude nezbytné postavit ještě minimálně dva jaderné bloky.

Příliš drahá lidová tvořivost V případě svého volebního úspěchu by se zelení jistě snažili prosazovat do Státní energetické koncepce body svého programu. Ve svých řadách však nemají odborníky na energetiku. Proto by tato jejich „lidová tvořivost“ mohla v blízké budoucnosti dovést zemi k energetické krizi. Nechci malovat čerta na zeď, ale máme možnost poučit se na příkladě našich západních sousedů. Zvýšení cen elektřiny o 38 procent a její nedostatek v zimních měsících jsou smutným výsledkem práce Strany zelených ve spolkové vládě.

Daneš Burket, člen výboru České nukleární společnosti

Rozostřený start kampaně
6. března 2006, Lidové noviny 

KOMENTÁŘ
Velkou slabinou zahájené kampaně ODS je chybějící liberální spojenec
Zkonstatování, že ODS je už nějaký čas tváří v tvář svému buldozerovému rivalovi ČSSD poněkud mátožná a neakceschopná, se stalo klišé, kterým komentátoři brousí klávesnice. Pro její politiky je zase úmorné vysvětlovat, že neviditelní jsou jen zdánlivě a co nevidět něco začne, až všichni strnou v úžasu. Co ale dělat, když dlouhodobý favorit voleb opravdu působí dojmem nesourodé a dezorientované síly, která maximálně na konferencích a mítincích je schopna přesvědčit už přesvědčené. A nic se nemění.
Rozpačitost tiskové konference, pořádané minulý týden, nad hlavními březnovými předvolebními tématy daňové, penzijní a sociální reformy to jen podtrhuje. Přítomní politikové nepochopitelně tápali nad populárními detaily svých záměrů, jako je snížená daň z přidané hodnoty u potravin, se kterou jako se záměrem ODS v rámci rovné daně přišel její stínový ministr Tlustý. Ten sám, ač je hlavním expertem v otázkách veřejných financí a jako jeden z mála v ODS je umí i srozumitelně vysvětlovat, na tiskovce chyběl. Právě on v médiích vyslovil určité pochybnosti nad přípravami kampaně a nelze si nepomyslet, zda-li to s jeho nepřítomností nějak nesouvisí.
Představené volební plakáty s heslem "ODS plus" působí nepřirozeně a strojeně. Jsou na nich vyleštění modelové, a ne lidé ze života. Na plakátu s rodinou je matka se třemi dětmi a chybí, jak mnozí upozornili, otec. Vypadá to celé spíše jako reklama na diskontní prodej. To je ostrý start k červnovému triumfu?
Důvodů rozpačitosti je mnoho a některé z nich jsou, jak se dříve s oblibou říkalo, objektivními potížemi.
ODS prosazuje liberální politiku, a to je zejména v ekonomické rovině složitější než trvání na socialistickém všeobjímajícím státu. V České republice převažuje levicové prostředí a pravicová strana to vždy bude mít těžší. Musí zvolit dobré reprezentanty a obratnou rétoriku. Přesně toho se ale současné ODS tragicky nedostává. S viditelnými osobnostmi měla problém vždy. I v dobách hvězdných vzestupů preferencí ODS dominovali v žebříčcích oblíbenosti politikové ČSSD.
Přízrak páté strany
Strana se bojí na rozdíl od ČSSD přitáhnout na kandidátky populární sympatizanty, nečleny strany, dokonce si to usnesením zakázala. A předseda, stará písnička, není integrujícím charismatických svorníkem strany se spoustou protichůdných zájmů na všech úrovních. Při osobním styku možná působí sympaticky, v mediálním věku je to ale málo. V politice je k jeho smůle důležitější, jak se věci zdají, než jaké opravdu jsou. Strana působí mdle, byť se mohou její špičky udušovat, že mají lidi, myšlenky i akce. Největší slabina předvolební taktiky ODS ale paradoxně netkví v její kampani. I kdyby v čele byl Schwarzenegger, zůstává známá okolnost, která směruje ODS přinejlepším k Pyrrhovu vítězství. Aby mohla vstoupit do vlády, potřebuje totiž přiměřeně silné koaliční partnery. Velké strany z nich mívají noční můru, protože často vydíraly. Jenže bez nich to nejde. K uskutečnění alespoň části programu ODS jí zůstává nyní jen KDU-ČSL s omezeným voličským potenciálem pod deset procent. I kdyby ODS udělala historicky nejlepší výsledek odpovídající jejím limitům, potřebuje víc. Chybí někdo, kdo by integroval nespokojené liberální voliče a přinesl alespoň šest procent volebního výsledku. Nikdo takový se nerýsuje a obě potenciálně koaliční strany se tváří, že je jim to jedno, protože koneckonců nepotřebují žádnou novou nevyzpytatelnou Unii svobody nebo ODA. To už raději zaznívají úvahy o velké koalici, byť dočasné, která by ovšem ODS, jak je většinové mínění, totálně rozložila. Protože ČSSD právě takového partnera pro levicové voliče má, byť tichého. Je jím z izolace se deroucí, dostatečně silná a ke spolupráci ochotná KSČM. A pátým poslaneckým elementem by mohla být Strana zelených, která díky umírněnému předsedovi může stáhnout i hlasy středopravých a nerozhodnutých voličů. To je pro ODS špatná zpráva, o spojení politicky nezkušených a nesourodých zelených a Modré šance může uvažovat jen fantasta. Rozum se zdráhá pochopit, jak je možné, že stratégové ODS i KDU-ČSL na rozdíl od minulosti zcela zanedbali rozšíření voličského zázemí své případné koalice spoluprací, nebo rovnou společnou kandidátkou jedné ze stran, s nějakým třetím subjektem. Obě s tím mají i velmi nedobré zkušenosti, ale vzpomeňme, jen díky někdejší Čtyřkoalici a později Koalici byla schopna KDU-ČSL přinést více hlasů, než by získala sama, a stala se tak významnou krajskou, senátní i vládní silou. ODS zase kdysi kandidovala a pak se integrovala s KDS a KAN. Spoléhají dnes šéfové ODS a KDU-ČSL na zázrak? Právě to je přehlédnutou, ale velkou slabinou volebního startu ODS. I kdyby mluvila srozumitelnou řečí o svých prioritách, neodpovídá na to hlavní: S kým a jak je chce politicky prosadit? Pak může být jedno, že nemá zcela ujasněn třeba svůj plán daňové reformy. Jak se to nyní jeví, zůstane ještě dlouho v hlubokém šuplíku.
O autorovi| Radko Kubičko; e-mail: radko.kubicko@rozhlas.cz; komentátor ČRo 6
Radko Kubičko

Vždyť já jsem vlastně důchodce!

Vladimír Železný
(Autor: Hynek Glos, Lidové Noviny) 
PRAHA 7. března 2006 | 10:27 Komunisté se proti zeleným jeví jako podnikatelská strana, říká předseda NEZ/DEM Vladimír Železný. 

LN Co pro vás bude volební úspěch Nezávislých demokratů?
Osm až devět procent. Evropské volby byly také celoplošné, nakonec jsme skončili s výsledkem 8,6.
Neobáváte se, že vám chybí ten hlavní tahák? Nejvíce hlasů v evropských volbách z vás tehdy získala Jana Bobošíková.
Ono to není přesné. Ona získala nejvíce preferencí. Když je pak propočítáte zpátky, tak zjistíte, že bychom v EP byli suverénně i bez Bobošíkové. Já nevím, jestli Jana Bobošíková byla tahák, nebo nebyla. Teď máme tahák „Železný“.
Kdo je pro vás tím největším ohrožením?
Ohrožením obecně je nejasnost o pojmu „nezávislý“. Máme příliš mnoho nezávislých. Jediní, koho z nezávislých nepovažujeme za nejasné, je Nezávislá erotická iniciativa, protože ta je zřetelná. Tam víme, o co jde. Jinak lidé nevědí, kdo je kdo. To byl také jediný důvod, proč jsme si do názvu dali tu závorku se jménem současného předsedy. Tedy Železný.
Proč jste se rovnou nepojmenovali třeba Železného klub?
Ty návrhy byly. Nejčastější byl návrh Železní demokraté. Samozřejmě že marketingově by to bylo fajn, ale já to nemám rád. Nemyslím, že bychom měli opakovat Sládkovy republikány nebo něco takového, co je přiřazeno jedné osobě.
Ale kampaň chcete postavit vyloženě na vás. Aspoň tak jsem to slyšela z útrob vaší strany.
A odkud jste to slyšela?
Mám nějaké zdroje.
Aha. Tak já se na ty zdroje musím podívat. Samozřejmě budeme stavět kampaň na našem programu. Ale program volič nečte. My věříme, že se nakonec rozhodne, až voliči uvidí tvář Železného.
Než půjdeme k personáliím, nemyslíte, že vás ohrožují třeba zelení?
Nemyslím. Zelení jsou zvláštní politická parta. Já je znám velmi dobře z Evropského parlamentu. Je to extrémní levice. Extrémní levice! Řekl bych, že dnes se proti Zeleným jeví komunisté - zejména v některých evropských zemích - jako racionální podnikatelská strana.
A u nás?
Myslím, že zelení jsou extrémní, radikální, velice iracionální skupina lidí, kteří do sebe vlastně dokázali soustředit levicovou společenskou nekonformitu.
Četl jste jejich program, když vám připadají tak extrémní?
Ano, ale určitě nás neohrožují. Víte, vládnout s Uhlem a s těmito anarchizujícími a extrémními složkami, s Pencem, Bursíkem... Bursík má jedinou výhodu, a sice že je to ten zelený, který shodil batůžek a nandal si kravatu. Takže navenek to vypadá nijak. Ale já si myslím, že oni dnes nejsou spolehlivým partnerem už ani pro levici. Natož pro pravici. Kdo bude volit zelené, bude levicový nekonformista, který bude tíhnout k přeregulovanému světu ve prospěch nekonformity.
Jak si tedy představujete klasického voliče NEZ/DEM?
Klasický volič NEZ/DEM je ten volič, který... Jestli chcete, já můžu citovat závěr naší...
Nechci.
Nechcete, dobře. Nebudu citovat závěr našeho programu. Je to volič, který si řekne: „Tohle jsou názory, které jsem si vždycky myslel, byl bych je ochoten podepsat, málokdy jsem je viděl v politice.“ Jsou to člověčí starosti, které jsme z politiky úplně vypudili. My jsme politiku omezili na témata, která umí těch osm deset lidí, kteří rotují na televizní obrazovce. Ale obsahem politiky je všechno!
Takže třeba to, že „kuřák není člověk druhé kategorie“.
Třeba. Kuřák není... Samozřejmě vždy sáhnete po „Zabijte si svého lupiče“ a „Kuřák druhé kategorie“. To je oblíbené téma. Ale těchto témat je tam neuvěřitelně mnoho! V naší nové verzi programu je spousta člověčích lidských starostí. Je to snaha o pohodlný příjemný život, když už ne blahobytný. My ještě dlouho nebudeme žít v blahobytu.
Když jsem se ptala, jak si představujete svého voliče, měla jsem spíš na mysli, kam byste ho zařadil sociálně.
Myslím, že není úplně jednoduché najít ten úzký řez. Vy víte, že jsme se sloučili se Stranou za životní jistoty. Já jsem třeba velmi překvapen jejich profesionalitou... Já jsem s tím spojením souhlasil. Nikoli proto, že bych byl v seniorském věku... Já jsem samozřejmě ve věku, v němž - kdybychom byli o nějakých třicet let zpátky - tak už bych byl důchodce. Takže já jsem vlastně senior! Ale to nebyl ten důvod. Panuje tu obecný pocit, že důchodce rovná se téměř bezdomovec, člověk na okraji společnosti, a čeká de facto na konec. Starší generaci velmi předčasně odepisujeme. A najednou zjistíte, že jsou to kreativní a dynamičtí lidé, kteří jsou mimořádně odborně znalí! A kteří vůbec nemají tendenci k tomu, starat se „jen abych měl vyšší důchod“. Jde o důstojnost života! O aktivitu!
Soudě podle toho, jak jste se rozpovídal, se soustředíte právě na tuto skupinu.
Ne. Viděla jste náš program. Máme to tam a máme to tam v řádné proporci. Ale stejně tak jednáme o liberálních podmínkách pro podnikání.
Co se týče toho sociálního zařazení vašeho voliče, představovala bych si ho jako člověka spíše z vesnice, možná zemědělec, starší člověk, který přijde domů a zapne si Novu, kterou má navždy spojenou s vámi...
Bylo by fajn, kdyby nás tato skupina volila...
To je velká skupina.
My ji vítáme. Bude-li to zemědělec, je to malá skupina. 2,8 až 2,9 procenta. Nicméně si myslím, že podceňujete fakt, jak rozsáhlá část nerozhodnutých voličů je pravicově zaměřena. Celá řada z nich je frustrovaná ne úplně přesvědčivým výkonem ODS a jiných pravicových stran. Uvědomte si, že tady umřela Unie svobody! Já si neumím představit, že by volič Unie svobody volil například zelené.
Tak možná zvolí spíš Kasla se Zieleniecem než vás.
To je bez barvy a bez zápachu!
Je známo, že kandidujete vy, dále Jana Volfová. Kdo další ze známých tváří?
To vám neprozradím. Vůbec nikoho. Ale budou tam známé tváře.
Tak mi snad alespoň potvrdíte, že za střední Čechy kandiduje Radim Uzel.
Nemohu to potvrdit.
Vím, že to tak je. V Praze zatím nemáte lídra. Je to tak?
Máme.
To je ale hodně čerstvá novinka. Bude to velké překvapení?
Možná. Ale lídry oznámíme až v polovině března a máme k tomu dobré psychologické důvody. Je příliš brzo na rozjíždění kampaně.
Máte už všechny lídry?
Ne. Dva kraje ještě nemáme.
Potvrdíte mi, že lídři na Moravě budou mít titul MUDr.?
Ne, ve všech čtyřech krajích určitě nebudou MUDr. Máte špatné informace. Zabijte svého informátora, nebo mi ho prozraďte.
Tento informátor mi ještě říkal, že máte zarezervováno zhruba třináct set billboardů.
Ne.
A prý na ně nemáte peníze.
Tak to už je úplný zmatek. Jak bychom je mohli mít objednány, kdybychom na ně neměli peníze? To za prvé. Za druhé - ano, budeme mít billboardovou kampaň, budeme mít plakátovou kampaň. Zásadní kampaň bude ale osobní.
Vy osobně budete objíždět všechny kraje?
Co kraje! Já jsem se rozhodl k šílenství. Jako jsem objel všechny vesnice na Znojemsku, tak teď objedu každý okres! Což je strašné.
A kdy začnete? To už abyste skoro vyjel.
V pátek. Jistě, to musím vyjet. Jinak bych to nestihl. Máte pravdu, přesně to máte spočítáno.
Bude s vámi jezdit vaše žena?
Ne. Určitě ne.
Ani s vámi nebude na billboardech?
Určitě ne. Nebylo by to fér. Ona není funkcionářka ani kandidátka.
Jak bude kampaň vypadat, kromě toho, že budete jezdit vy? S Jiřím Paroubkem bude jezdit Miloš Zeman, Robert Fico...
My nechystáme žádného Fica. To musí odpracovat Železný.
Budou buřty, guláš a Železný?
Ne, ani buřty, ani guláš. Já jsem během své senátní kampaně na Znojemsku nezaplatil nikomu jedinou skleničku! Ne že bych byl lakomý, ne že bych nemohl. Ale vy byste hned příští den napsali, že Železný si kupuje za guláš a za skleničku hlasy. Nikdy! Ne! Tam bude Železný. Železný to odpracuje.
Co se týče případné povolební koalice...
Já vám neřeknu, s kým půjdeme. Já vám řeknu, s kým do koalice určitě nepůjdeme. Určitě nepůjdeme se zelenými. Považujeme je za superextrémní levici.
Považujete je za hlavního rivala, a proto se o ně tak otíráte.
Ne, ne, ne, ne, ne. To je jiná cílová skupina. Uznejte, že my nebudeme s naším programem pro extrémní nekonformní obdivovatele Uhla atraktivní. Tak jakápak konkurence.
Takže se zelenými ne a...
Určitě ne. A určitě ne s KSČM.
Blíže máte spíš k ODS. V programu máte rovnou daň, byť v trochu jiné podobě. Navíc o ČSSD mluvíte jako o vládě, která se spojila s mafií, ministr Rath podle vás předvádí frackovství...
A ne snad? A ne snad! Prohlásit o prezidentovi, že je to vrtošivý stařík? Nebo co on to o něm řekl?
Že se chová jako vrtošivý stařík.
Promiňte, to je nehoráznost!
Z toho mi vychází, že vy si asi ani neumíte představit vládní koalici s ČSSD.
Myslím, že ČSSD čeká komplikovaný vývoj. Paroubek dočasně obnovil důvěru v určitý typ nátlakové pseudodynamické, nebo dynamické, ale také buranské politiky, kterou k nám úspěšně uvedl Miloš Zeman. Oproti blazeovanému a velmi kultivovanému Václavu Klausovi postavil razantní buranství čtvrté cenové skupiny. A velmi uspěl. ČSSD si utvořila model sociálního demokrata. Věru jím nebyl autistní Špidla ani maloměšťácký a poživačný Gross. Ale Paroubek sem jakoby vrací zpátky do oběhu jednoduchou, buranskou politiku. To je ale krátkodobé řešení. Hovoříte-li o současné podobě, tedy o Sobotkovi a spol., říkám: S těmi ne!
S Paroubkem a Sobotkou?
Já jsem neřekl s Paroubkem. Řekl jsem: Se Sobotkou ne. S tímto typusem politiky určitě ne.
Takže v tuto chvíli máte blíže k ODS, nebo k ČSSD?
V tuto chvíli máme nesporně blíž ke stranám, jako je KDU-ČSL nebo ODS. Byla by to nepochybně velice kvalitní spolupráce.
A vylučujete tedy koalici ČSSD, KDU-ČSL a NEZ/DEM?
To je složitější. Vylučovat před volbami nemůžete nic. Ale opakuji, že v současné podobě a s problémy, jako jsou Krejčíř, Unipetrol, vraždy podnikatelů, NBÚ, Kadlec, směnka... S touto strukturou ne.
Tedy s vládou, která se spojila s mafií...
My jsme řekli „s vládní garniturou, která se spojila s mafiózními strukturami“.
Krejčíř podle vás skutečně půjčil ČSSD šedesát milionů?
Věřím tomu velmi. Ujišťují mě o tom lidé, kteří Krejčíře velmi dobře znali. Vždyť se podívejte na ty výplatní listiny lidí z těch velkých struktur. To je neuvěřitelné.
K takové výplatní listině jsem se nedostala.
Tak se ptejte velkých podnikatelů.
Vy jste je viděl?
Ne, ne, ne. Mě to ani nezajímá. Když šéf NBÚ koktá před kamerou: „Ano, ano, ta splatnost se blíží,“ tak přiznal, že směnku Krejčířovi podepsal! Víte, já být teď ve vedení NATO, tak se velmi orosím. Představa, že předseda nejvyššího bezpečnostního orgánu, kterým protékají nejsenzitivnější antiteroristické informace, podepisuje směnku Krejčířovi... Ale zase se to zamete.
Ptala jsem se na tu údajnou Křejčířovu šedesátimilionovou půjčku ČSSD.
Jsem přesvědčen, že tomu tak je.
Mě právě zajímá, z čeho plyne vaše přesvědčení.
Jsou to spíše pocity.
Koho si na české politické scéně - když pominu Václava Klause, kterého byste zmínil - vážíte?
Václava Klause.
V následujícím volebním období bude i volba prezidenta. Umíte si na Hradě představit Miloše Zemana?
Já si nemyslím, že - a to znám Miloše Zemana velmi dobře a velmi dlouho a tykáme si - že by důstojně reprezentoval tuto zemi.
Pokud se dostanete do vlády, sám pro sebe budete chtít křeslo ministra pro místní rozvoj...
Pro sebe ne.
Pro koho?
Já nevím. Pro odborníka, který se tomu věnuje. Máme jich dost.
Vy tedy nepočítáte se svou účastí ve vládě?
Já to nevylučuju, ale proč zrovna tento resort? Je to samozřejmě možné, my jako strana bychom měli o to ministerstvo zásadní zájem. Už proto, že z druhé strany jsem tuto problematiku dělal a dělám v EP.
Právě proto jsem to chápala tak, že to křeslo chcete pro sebe.
Ne. My jsme zatím nejednali o tom, co chceme pro sebe. A není pravděpodobné, že získáte jenom jedno vládní křeslo.
O jaká další ministerstva byste měli zájem?
Pravděpodobně o zemědělství.
Mimochodem, proč jste zase shodil ty vousy?
U žen to bylo tak půl na půl. Já nevím. Vám se líbily?
Říkala jsem si: Konečně Železný vypadá docela dobře.
No vidíte. A tohle si říkalo zhruba padesát procent žen. Druhých padesát procent tesknilo po té tváři, kterou znalo z televizní obrazovky. A teď vy stojíte před vážným dilematem. No ne, to je ve volební kampani vážné odborné dilema! Vy spotřebujete část volební kampaně na to, že budete veřejnost nejprve seznamovat s novou tváří Železného. To je ten Železný, kterému důvěřujete a kterého jste poslouchali každou sobotu, anebo je to ta nová tvář? Spotřebovat na tohle část kampaně nám připadalo marnotratné. Takže jsme se vrátili k jistotám. Já chápu, že vás to zklamalo...
Takže zasedlo předsednictvo NEZ/DEM a odhlasovalo, že Železný shodí vousy?
Ne, ne, ne. To je úvaha kreativního týmu volební kampaně. A já profesionály rád poslouchám.
Renata Kalenská

Kvalita zelených

Volební urna.
(Autor: David Port, Lidové Noviny) 
PRAHA 3. března 2006 | 14:59 O Stranu zelených byl v uplynulých čtrnácti dnech značný zájem. Poté, co se podle průzkumů přehoupla přes sněmovní pětiprocentní hranici volitelnosti, stala se pro mnohé voliče „reálnou“ alternativou. 

I pro politiky. A tak jsme mohli popatřit na - někdy upřímné, jindy méně upřímné - demonstrativně otevřené náruče dvou nejsilnějších parlamentních stran. Obě přitom mají nepřehlédnutelné programové rozpory se záměry zelených.
Včera Strana zelených představila svůj volební program nazvaný Kvalita života. Kromě typicky „ekologických“ témat jako preference alternativních zdrojů energie, odpor k jaderným elektrárnám či zcela konkrétního odmítnutí plánu na výstavbu dálnice D3 akcentují zelení třeba přímou volbu prezidenta, omezení imunity poslanců, více peněz na kulturu a boj s korupcí - tedy vlastně totéž co „ti ostatní“.

Jakýmsi ozvláštňujícím vybočením je snaha po volebním právu pro šestnáctileté. Čili, kdyby se do sněmovny dostali, žádnou revoluci čekat nelze, už proto, že se mohou prosadit jen jako menší partner v koalici.
Program strany tedy musí, pro pragmaticky uvažujícího voliče, hrát logicky menší roli (v případě úspěchu bude značně „obroušen“ koaliční smlouvou) než výběr osob, které strana vybrala do čela kandidátek.
Skepsí bičovaný tuzemec se při pohledu na jména Martin Bursík, Jiří Dědeček, Stanislav Penc a další (pro mnohé nezpochybnitelné osobnosti) na jediné kandidátce nemůže zbavit pochybností o potenciální soudržnosti téhle skupiny. Unie svobody, jejíž solitéři zahájili ve sněmovně vydírací koaliční mánii, poslouží jako odstrašující příklad. Vzpomeňme jen na to, jak se Strana zelených poměrně bouřlivým způsobem zbavovala minulého vedení Patočka - Beránek.
Slušné publikum Straně zelených zajistily průzkumy veřejného mínění, které pracují trochu jako samonaplňující se proroctví. Ale při znechucení voličstva současnou garniturou s nimi musejí všichni počítat. Ostatně... Třeba odchod Josefa Hojdara ze sněmovny „ze zdravotních důvodů“ může být chápán jako vstřícné gesto Jiřího Paroubka směrem k zeleným. Jenže pak by bylo třeba se zelených znovu zeptat: „Chcete vládnout s podporou komunistů?“
Martin Zvěřina

Ať volí šestnáctiletí!

Strana zelených
(Autor: Strana zelených, Reprofoto) 
PRAHA 2. března 2006 | 14:56 Strana zelených, která by mohla být překvapením voleb, vyrukovala s programem a odstartovala kampaň. Zelení například žádají volební právo i pro šestnáctileté. 

Dokument nazvaný Kvalita života obsahuje návrhy v celém spektru politických témat, například zpoplatnění receptů na léky, zrušení přijímacích zkoušek na střední i vysoké školy, rychlé vybudování obchvatů kolem dopravou nejzatíženějších měst, zrušení minimální živnostenské daně.

Podle preferencí by zelení mohli překročit hranici pěti procent, a dostat se tak do sněmovny. Zatím je v parlamentu zastupuje pouze senátor Jaromír Štětina. Volební lídr Martin Bursík řekl, že jeho strana dozrála a opírá se o evropský proud zelených. Neplatí už podle něj představa, že zelení mají pouze ekologická témata. 

"Jsme univerzální politická strana, která má navíc vlastní témata," uvedl. Dominantní úlohu v budoucnosti země má vzdělání, a to je podle něj i hlavní poloha programu strany. Program ale obsahuje například i snížení povinných odvodů sociálního a zdravotního pojištění a snížení celkové daňové kvóty na 35 procent. 

Stěžejním tématem bude i doprava
Chybějící peníze ve státním rozpočtu chtějí zelení získat ekologickou daňovou reformou, která bude znamenat zdražení energií z neekologických zdrojů. Finance podle nich přinese i prodej státního podílu v ČEZ. Energetický gigant by měl být podle zelených rozprodán po částech, aby skončilo monopolní postavení ČEZ. Další finance mají plynout z protikorupčních opatření. 

Dalším z témat programu jsou bezpečnější silnice. K tomu má vést převedení kamionové dopravy na železnici, zákaz jízdy kamionů od pátečního odpoledne do nedělního večera, budování logistických center a podpora hromadné dopravy. 

Do kapitoly je zahrnuto i snižování závislosti na ropě. V kampani budou tento bod zelení názorně předvádět cestováním ve škodovkách na biopalivo. Městům, která trápí velký provoz, navrhují pomoct rychlým vybudováním obchvatů zhruba do pěti let, a to i na úkor výstavby dálnic. Místo nich preferují rychle dokončit rychlostní komunikace, což se týká například D3 z Prahy na České Budějovice. 

Zelení chtějí také připravit odklon od konvenčních k alternativním zdrojům energie a úspory. Protože to nepůjde rychle, jako most navrhují větší použití zemního plynu. Nesouhlasí s prolomením limitů těžby uhlí na Mostecku ani s výstavbou dalších jaderných elektráren. Podle střednědobého plánu, nikoli tedy volebního, chtějí prosadit ukončení výroby energií z jádra po vzoru Německa. 

Mezi další navrhované změny patří ustavení Úřadu na ochranu spotřebitele, přímá volba starostů a hejtmanů a zákon o celostátním referendu. K diskusi o důchodové reformě zelení chtějí přispět návrhem, aby lidé mohli tři procenta ze státních odvodů přesměrovat na soukromé fondy při současném doplacení tří procent z vlastních peněz. Současně by měla fungovat možnost dalšího připojištění. 

Oproti programům, se kterými jdou do voleb ČSSD, lidovci i ODS, chybí zeleným důraz na podporu rodin. V kapitole o rovném právu zelení konstatují, že chtějí podporovat sezdané i nesezdané při výchově dětí a prosadit zákon o registrovaném partnerství.
Lidovky.cz

Kdybych byl žena, do ČSSD bych nelezl

Martin Bursík
(Autor: Pavel Wellner, Lidové Noviny) 
2. března 2006 | 11:35 Podle šéfa Strany zelených Martina Bursíka měly strany v parlamentu již rozdané karty, ale zelení jimi teď zamíchali. U ODS nepřistoupíme na rovnou daň, u ČSSD nám vadí podpora velkých investorů, říká exministr Bursík. 

LN Komentátory dnes zaměstnává otázka, jak se to stalo, že Zeleným tolik stouply preference...
Jedním z důvodů je, že lidé hledají jiný politický styl. Já jsem si to uvědomil až teprve nedávno, když jsem dostal kopec mailů po nedělní debatě, kdy lidé srovnávali debatu Paroubek-Topolánek a následně debatu moji s Urbanem. Ty maily se nesly v jednom duchu: „Děkujeme vám, že nejste agresivní, arogantní, že je to věcná argumentace, jste klidnej, je to jiná politika.“
LN Je fakt, že tu proti mně sedíte a mluvíte tak klidně, rozvážně, potichu...
Já se do ničeho nestylizuju. Političtí konkurenti se rozhodli, že namísto toho, aby v debatách říkali „Mýlíte se“, tak říkají „Lžete“. Ta inflace slov jde tak daleko, že vlastně už téměř neexistují silnější slova, kterými by mohli mezi sebou politici před desátou hodinou večerní komunikovat.
LN Ale taková parta slušných už tu byla. Mám na mysli Unii svobody v jejích začátcích, čtyřkoalici. Lidé byli později zklamaní a vy myslíte, že je další parta slušných lidí nadchne?
Parta slušných lidí, to je váš termín. Zelená politika je skutečně vyhraněná politická ideologie, která se opírá o evropské Zelené...
LN A dodnes u nás nefungovala.
A dodnes nefungovala. A navíc to doplníme tím politickým stylem.
LN Takže Patočkův styl byl příliš agresivní?
Prostě Strana zelených se emancipovala, protože dozrála. Podařilo se jí během mimořádně krátké doby sjednotit, protože jsme naše členy motivovali. Od sjezdu nám jenom přes internet přišlo téměř tři sta přihlášek.
LN Jak Strana zelených vypadala, když jste ji přebíral? Vy mluvíte o zrání, ale těžko mohla vyzrát za několik měsíců, když se jí to nepodařilo za několik let.
Ten stav byl nedobrý. Já jsem na tom pracoval už ten rok před tím. To nebylo ze dne na den. Mezilidské vztahy tam nebyly dobré. Byly tam frakce, které věnovaly všechen čas vnitrostranickým diskusím.
LN Jak byste ohodnotil politickou kulturu?
Je to veliká bída. Když už jsem zmínil ministra Urbana, byl jsem tou televizní debatou zaskočen. On do toho studia přišel úplně nepřipraven! Osm let jsem dělal konzultanta v energetice, v životním prostředí, a na takové debaty a jednání člověk musí jít připraven. Musí být argumentačně vybaven. Politici ale mají za to, že to ani není potřeba. Že jen stačí usmívat se do kamery a něco říkat. Tím podceňují voliče.
LN Co je dnes vlastně důležitější? Váš program, nebo fakt, že jste se ve dvou průzkumech dostali nad pět procent? To je přece signál pro ty, co vás nevolili, aby jejich hlas nepropadl komunistům.
Já nevím, jestli na tu otázku umím odpovědět. Pro mě je důležitější ten obsah. Proto se ekologické politice věnuju už dvacet let. A teď je to daleko širší, teď zelení už zdaleka nejsou jenom ekologickou stranou. Myslím, že bychom se měli snažit, aby i pro lidi byl ten program nejdůležitější. Ale v tomto konkrétním případě platí, že ta pětiprocentní hranice byla pro lidi těžkou psychologickou bariérou. Říkali si: „Ti zelení jsou fajn, mají dobré nápady, mají tam hodně ženskejch, jsou tam mladí lidé, je potřeba v tom parlamentu otevřít okna a trochu vyvětrat a oni nejsou propojení s žádnými klientelistickými skupinami ani s těmi stávajícími partajemi... To všechno je dobrý, ale je tam ta pětiprocentní hranice!“ A to teď skutečně přestává fungovat, což je pro nás důležité. Já v naší straně už několik měsíců říkám, že naším největším volebním soupeřem je - a vlastně už pomalu byla - ta pětiprocentní hranice.
LN Jak sháníte ženy do politiky? Sociální demokracii nepomáhají ani kvóty...
Já, kdybych byl žena, tak taky nelezu do sociální demokracie. My prosazujeme rovná práva žen a to je ohromné téma. Zrovna včera jsem byl na diskusi o tom, jakou roli má žena ve společnosti, co od ní očekáváme. Byl tam s námi fotograf, který před fotografováním říkal: „Kolik tam máte žen, jak jsou staré?“ Tvrdil, že bude trochu problém ty dvě ženy vyfotit zajímavě. Protože vyfotit muže zajímavě prý není problém. Vyfotit ženu zajímavě taky ne, ale problém je, když jsou v tomhle věku. Protože žena musí prý vypadat na fotce krásně. A to je to, co se ve společnosti od ženy očekává. Ona je vystavena požadavku, že musí být krásná.
LN Tak to funguje i v politice. Petra Buzková je pěkná. A byla oblíbená politička. A pak tam byly další nejmenované poslankyně, které zrovna krásně nevypadaly. A společnost si je neoblíbila.
Já si prostě myslím, že v politice je řada subtémat, o kterých ty ženy vědí daleko víc, protože zažívají určitou etapu, kdy vychovávají děti, přemýšlejí o kvalitě potravin, o kvalitě vody a ovzduší... Jsou to pro ně prostě velmi citlivá témata, a tudíž je dokáží daleko lépe uchopit. Proč je máme v tomhle suplovat a učit se to? A navíc snad ten ženský fenomén bude fungovat tak, že se ti chlapi přestanou chovat jako totální hulváti. I když z těch vašich rozhovorů mám někdy pocit, že to s těmi muži-politiky stejně nefunguje.
LN Chtěl byste ženu za prezidentku?
No jistě.
LN Máte nějaký tip?
Ne, já to nebudu říkat.
LN Václav Havel uvedl vedle Šimona Pánka taky dvě ženy -Ruth Kolínskou a Petru Buzkovou...
To bylo - co do politického odhadu - hrozné.
LN A máte tedy reálnější tip?
To nemáme.
LN Popsal jste, co od žen očekává společnost. Co od nich očekáváte vy?
Nedávno byl v MFD průzkum, že muži nejvíce preferují brunetky. To bylo strašné. Mně je úplně jedno, jak žena vypadá. Hlavně aby byla chytrá a tolerantní.
LN Cyril Svoboda mi jednou říkal, že žena má vést domácnost, vytvářet zázemí... Tím chci říct, že spíš tohle je běžný pohled.
To je křesťanskodemokratické 3K - Kinder Küche Kirche. Tedy děti, kuchyň, kostel. To je ale přece hrozné! Jsou tady cesty, jak postavení žen změnit. Kdyby tady byla větší flexibilita pracovní síly, to znamená, že by bylo možné zaměstnat ženy takovým způsobem, aby se mohly doma střídat s mužem... Mám sousedy, kterým se narodilo dítě. Tak se vrátili zpátky do Británie. Ten manžel byl zástupce velvyslance na vysokém diplomatickém postu, ale rozhodl se, že zůstane doma s dítětem, protože jeho manželka, redaktorka BBC, získala krásný projekt natáčet přírodovědný dokument a nechtěla to opustit. Takže ona bude dělat dokument a on zůstane doma. A pak se zase prostřídají. To u nás není úplně běžné.
LN Zní to moc dobře. Ale zkusme váš příklad. Taky jste měl manželskou krizi a odešel od rodiny. Ale děti zůstaly u manželky, ne?
My máme dobré vztahy. Nechali jsme to na dětech. Já mám dvě úžasné dcery... Jedné je osmnáct, druhé patnáct. Jsem na ně strašně pyšný. Jedna žije se mnou. S manželkou žijeme odděleně asi osm let.
LN Umíte si sám sebe představit na mateřské dovolené?
Teď je mi sedmačtyřicet, už se nechystám mít děti. Ale dříve... Docela dobře si to umím představit.
LN Zmínil jste, že chcete provětrat parlament. Jak to chcete udělat? Zní to trochu jako klišé.
Já jsem byl v parlamentu mezi roky 1990 a 1992 v úplně jiné atmosféře. Ve výboru pro životní prostředí jsme byli tři mladí ekologové a švihali jsme tam jeden ekologický zákon za druhým. A ta atmosféra byla úplně jiná. Pak jsem v parlamentu nebyl deset let. Objevil jsem se tam jako ministr za Tošovského vlády. A tehdy mě strašně pohoršovalo, že když tam přišel předseda vlády Tošovský, ti poslanci byli otočeni zády, bavili se tam... To mi přišlo tak nevkusné a neslušné! A naposledy jsem tam byl vloni s jedním zákonem. Zašel jsem ten zákon obhajovat do hospodářského výboru. Byla tam taková esa jako Schling, Říman... Choval jsem se velmi slušně. Samozřejmě jsem tam tomu rozuměl nejvíc, protože jsem na tom dělal přes dva roky. A když už tam těm poslancům docházely argumenty, tak se někdo rozhodl, že budou hlasovat o tom, jestli vůbec smím mluvit! To jsem teda koukal. Když jednání skončilo, neudržel jsem se a řekl: „Prosím vás, rychle, kde je tady východ?“ Utíkal jsem odtamtud! Pro mě sama představa mého vstupu do toho parlamentu není vůbec lákavá. Parlament je totiž strašně neprofesionální.
LN Takže vám se do parlamentu nechce...
Ale mně se tam chce! Já vím, že tam přijdu s týmem lidí, se kterými to bude prima. A uvidíme, jak se nám podaří zapracovat na dalších poslancích.
LN Kandiduje za vás třeba známý aktivita Stanislav Penc. Ten chce očistit profesi politika. Možná jsem skeptik, ale pořád si to neumím představit.
Tohle Standovo vyjádření myslím sedí spíš k profesi policisty. To je jeho téma. On jde tvrdě za tím, aby policie měla autoritu, jako ji má třeba v Bavorsku nebo v Rakousku. Tam neexistuje, aby policistu uplatil podnapilý řidič. Tam mají policisté respekt. Ne jako tihle Švejci, kteří se vždycky nějak dohodnou a mají někde nějakého kámoše a podle toho to pak vypadá... Neříkám to samozřejmě o všech. Myslím, že jsem pořád taky idealista. A budu. Ale že by se nám podařilo očistit profesi politika, to ne. Myslím, že bude stačit, když my se budeme chovat slušně.
LN Ztotožňujete se s Pencovými názory, že Paroubek by mohl být za tři měsíce jen trapnou vzpomínkou na pokus o vyrovnání se s minulostí, a že je ještě horší než Gottwald a Sládek?
Já nevím, já bych neřekl zrovna „trapnou“. Ale podívejte, všichni v politice jsme jen na omezenou dobu. Přijdou další a sebevětší hvězda za nějakou dobu zhasne. A co se týče výroku o Gottwaldovi a Sládkovi... To řekl chvíli před tím, než se rozhodl vstoupit do politiky.
LN Takže vstupem do politiky otupil názory?
Ne. Ale Standa Penc jako aktivista může jít dál než Standa Penc jako politik.
LN Pořád odmítáte říct, zda je vám bližší Paroubek či Topolánek...
Popravdě řečeno, moc se těmi stranami nezabývám. Vždyť já ani nevím, čím bych se měl zabývat. Platí ještě vůbec ta Modrá šance, nebo neplatí? Nemyslím to ironicky, nechci nikoho šťouchat prstem mezi žebra. Ale já fakt nevím, jaký ten program ODS doopravdy je.
LN Ani o vašem toho moc nevíme. Zveřejníte ho až tuto sobotu.
Ano. A jsou politici - jako takový Topolánek - kteří si spočítají, že by jim to se Zelenými mohlo vyjít na 101 hlasů, takže by si mohl uhájit krk. A už říká, že se Zelenými ano. Tak jsem mu vzkázal, že je důležité, o čem to bude.
LN Také jste řekl, že u každé politické strany je nějaká programová bariéra, která vám dělá problém. Tak konkrétně - v čem byste neustoupili u ČSSD?
U energetické politiky. V ekonomice nám vadí tak silná podpora investičních pobídek velkým investorům. Přišel sem velký kapitál, zvýšila se exportní schopnost země, ale má to i svá negativa - jsme závislí na několika málo firmách a je tady velký tlak na životní prostředí a infrastrukturu. Konkrétně jde o kamionovou dopravu. V tomhle máme názor úplně odlišný. My bychom v těch pobídkách šli na střední a malé investory, kteří by revitalizovali areály starých průmyslových podniků. A ne abychom jim nabízeli zelenou louku. To je do značné míry nesebevědomá politika.
LN Co majetková přiznání?
Musím se přiznat, že teď nevím, jak to máme v programu. Jinak já jako Bursík jsem jejich zastáncem. Znám majetková přiznání z Německa a tam je to přirozená věc.
LN Co rušení lustračního zákona, o němž mluví Paroubek?
To jsou takoví kostlivci. Víte, my se ještě nevidíme u koaličních jednání. Teď chceme získat podporu.
LN Ale jiné strany vás tam vidí.
No protože mají strach. Už to měly spočítané jinak a situace je dnes taková, že naším vstupem do sněmovny bude daleko obtížnější uzavřít velkou koalici, která teď byla nejpravděpodobnějším výsledkem těchto voleb. Ty strany by se dohodly. Nejdřív po sobě střílejí z kanonů a teče krev, pak přijdou před kamery a řeknou, že tady jde o stabilitu této země a prosperitu a blaho občanů a že našly nejmenší společný jmenovatel. Pak podříznou krk Topolánkovi, pošlou tam někoho jiného a bude to hotovo.
LN Myslíte Pavla Béma?
Třeba. A lidi na to budou koukat, a pak to přijmou. Takže my tuhle alternativu hodně zkomplikujeme. A to se týká alternativy menšinové vlády ČSSD podporované KSČM. Takže je tak - my najednou mícháme kartami. Proto se oni bojí - protože ty karty už měli víceméně rozdané.
LN V kterých programových bodech byste neustoupili ODS?
Pokud má ODS ve volebním programu stále rovnou daň, tak my jim řekneme: „Pardon, tohle nejde.“ My bychom prostě s ODS nemohli prosadit ekologickou daňovou reformu a diferencovat daň z přidané hodnoty. Ale víte, já myslím, že s tou jejich rovnou daní to není tak hr. Prosazujou to ještě? Kdyby o ní dva měsíce nemluvili, tak by po ní už ani pes neštěkl.
LN Patří do kategorie věcí, u nichž byste ODS neustoupili, i školné?
Ano. My jsme proti školnému. Ale opakuji, že nevím, jestli ještě vůbec platí Modrá šance a jestli tedy je se vůči čemu vymezovat.
LN V etickém kodexu máte majetková přiznání politiků i jejich rodinných příslušníků. Řekněte, jak je to s vaším majetkem.
Já mám tři osminy tohoto domu na Malé Straně. Pak mám ještě malé podíly ve dvou domech v Praze. Získali jsme to restitucemi po předcích. A vlastním konzultantskou firmu. Ale už v ní pracuji na posledním projektu. I když se mi ohromně dařilo, dostával jsem strašně zajímavé zakázky. Prostě se to nedá stíhat.
LN Umíte svůj majetek odhadnout řádově?
To neumím.
LN Prostě jste milionář.
Ano. Ne že bych to měl v šupleti, ale v majetku ano.
LN Tak to může být spíš pozitivní. Bohatý jste, tak si třeba v politice nechcete nahrabat.
To chci říct. Já jsem se dostal v životě do fáze, že už jsem si mohl dovolit ten luxus jít do politiky. Já vstupem do politiky dokonce enormně ztrácím. Vlastně tohle rozhodnutí nemá racionální jádro. Ze začátku mi kamarádi volali: „Ty ses zbláznil! Ty už nebudeš lézt po horách? Už nebudeš jezdit na lyže?“ Teď už ale říkají, že mě budou volit.
Renata Kalenská

Spojité nádoby afér
2. března 2006, Lidové noviny 

KOMENTÁŘ
Skandály podlamují důvěru občanů ke státu, dezorientují je a odrazují od volební účasti
Přednedávnem pronikly na veřejnost policejní odposlechy týkající se kauzy bývalého šéfa Národního bezpečnostního úřadu Jana Mareše, usvědčující ho z kontaktů s lidmi kolem stíhaného soudce Josefa Berky. O dotyčných odposleších prý vědělo Nejvyšší státní zastupitelství, tehdy v čele s Marií Benešovou, již v roce 2003 a přesto nic nepodniklo. Benešová bývala oponentkou ministra spravedlnosti Pavla Němce, který se jí před časem konečně zbavil, přestože měla zastání u samotného premiéra Paroubka. Odkud inkriminované odposlechy unikly, není zatím známo, ale že může jít o vyrovnávání politických účtů, je nasnadě.
Podobně se neví, odkud si krátce předtím našly cestu do médií policejní přepisy odposlechů bývalého poslance ODS Vladimíra Doležala, obviněného počátkem ledna z pomoci k přijímání úplatků. Policie jej podezírá z toho, že žádal od podnikatelů pro radního Prahy 10 Tomáše Hrdličku, též člena ODS, osm set tisíc korun. Oba byli obviněni a Doležal se vzdal poslaneckého mandátu. Ten, kdo přepisy odposlechů „práskl“ novinářům, to jistě neudělal z horoucích sympatií k ODS.
Obě skandální indiskrece se udály během pouhých dvou měsíců a na rozdíl od předloňské korupční fotbalové aféry mají jasný politický podtext. Krátce před volbami jsou veřejnosti prostřednictvím žvanivých šíbrů poskytovány neodolatelně autentické doklady o korupci a klientelismu, zasazených do stranického podhoubí, a ilustrována bezmocnost státu, jenž si s tím vším neví rady. Pokud je tento sukus politicky zajisté validních informací vedlejším produktem neutrální žurnalistické investigativní práce, pak je všechno v pořádku.
Co když chce ale někdo prostřednictvím skandálních indiskrecí a fabrikovaných afér manipulovat předvolebními náladami?
Nemáme tu na mysli po exkluzivitách lačnící a zároveň příliš důvěřivé novináře, i když i oni se v pracovním zápalu mohou stát volavkami cizích zájmů, nýbrž politické strany.
Musely by být ale nepoučitelné, což snad přece jen nejsou.
Připomeňme si: médii loni vybuzená Grossova aféra sociální demokracii v posledku nepoškodila, nýbrž ji zvedla z popela. Podobně ODS přežila koncem roku 1997 sponzorskou veleaféru, překvapivě půl roku na to relativně uspěla ve volbách a její tehdejší předseda je od roku 2003 naším prezidentem. Zkušenost praví, že kmenovými příznivci stran aféry neotřesou a těch ostatních se dotknou jen krátkodobě. Aféry až na zvláštní výjimky, kdy je politik ocejchován jako zloduch a zašlapán do země, mají prostě jepičí život.
Zahrávat si přesto s podněcováním skandalizujících afér může snad jen strana zoufalá z ustrnuvších volebních preferencí, strana, které došel střelný prach a není schopna nabídnout novou myšlenkou a ruče ji vrhnout jako překvapivý trumf na předvolební agoru. Je snad v takové situaci některá z našich vládních stran? V případě ČSSD, KDU-ČSL či ODS by bylo přímo konstraproduktivní připojovat se k mediálním kauzám pranýřujícím neschopnost státu, jehož byly či jsou významnou či dokonce rozhodující mocenskou složkou.
Za vývoj politických poměrů a státu v posledních šestnácti letech neručí KSČM. Poněvadž k jejich konstituování nebyla přizvána, s potměšilou kritičností na ně dnes může poukazovat prstem. Zvlášť příznivci KSČM - ale zdaleka nejen oni! - si v sobě nesou vzorec chování předlistopadového občana, jenž hledaje autoritu a nemaje v totalitním systému na výběr, přichyloval se i jen bezděčně k autoritě státu. S výhledem perspektivního spolupodílu na výkonné moci není tedy ani v zájmu KSČM autoritu státu likvidovat. To ale neznamená, že prostřednictvím „svých lidí“, které komunisté nepochybně stále mají v bezpečnostních a asi i zpravodajských strukturách, nedisponují municí pro dezinformační kampaň, pokud k ní nějaká nová mediální indiskrece či aféra vytvoří příhodně pařeništní klima.
Skandalizováním k neúspěchu
Na vyvolávání skandálů a afér nedokázalo zakotvit svoji existenci ani Sládkovo SPR-RSČ, jakkoli v tomto oboru bylo mistrem. Rozbilo si hlavu o radikální rétoriku a programovou nabídku Zemanovy ČSSD. Pokud jde o demokratické a uměřeně se projevující politické strany, ty skandalizováním konkurence a vyvoláváním afér volby už vůbec vyhrát nemohou. Pravicový volič očekává seriózní věcnou argumentaci a přiměřeně totéž bude chtít od Paroubka levá část politického středu, bez jejíž podpory ČSSD volby prohraje.
Podněcováním skandálů a afér, jejichž peripetie a souvislosti není devět z deseti občanů schopno sledovat a už jen proto je otravují, by politické strany riskovaly ubohou volební účast s převahou skalních voličů. Na tom by sice vydělala ODS, KDU-ČSL a komunisté a naopak by prohrály ČSSD a Strana zelených, ale fakticky by pohořeli i formální šampioni voleb. Reprezenzujíce vůli jen menšiny občanů - a některé průzkumy dnes počítají s menší než padesátiprocentní volební účastí -by sice byli poslaneckým sborem a vládou formálně korektní, avšak bez řádné autority nutné pro cílevědomou a rozhodnou správu země.
O autorovi| Petr Nováček, komentátor ČRo 1 - Radiožurnálu e-mail: petr.novacek@cro.cz
Petr Nováček

Kdo zastaví zelené?
27. února 2006, Lidové noviny 

Renata Kalenská se zde předvčerem zeptala předsedy Strany zelených Martina Bursíka, jestli je dnes důležitější jejich program, nebo překročení pěti procent v předvolebním průzkumu. Mohl jí na to klidně říct: A proč myslíte, že mi tentýž den věnujete stránku vy i Mladá fronta DNES? Jenomže je-li Bursík tázán, odpovídá a neklade místo toho řečnické otázky. I to patří k jeho klidnému, věcnému a neurážlivému způsobu diskuse. A uprostřed politiků, kteří pod heslem „K lidu blíž a s lidem níž“ chodí pro své zábavné metafory až do řiti, je sympatickým exotem každý, kdo hovoří bez pěny u úst a nesnaží se přefórovat své oponenty. Možná právě tohle stačí k zisku pěti průzkumových procent a v ten ráz i k zájmu sdělovacích prostředků.
Zelení ovšem mají podstatu svého programu stále stejnou. A někteří z Bursíkových předchůdců byli i jinak zajímaví. Třeba (zlo)pověstný Jakub Patočka; když si političtí komentátoři ještě neuměli příští volby představit jinak než jako drtivé vítězství ODS, Patočka předpověděl vítězství ČSSD. Jenomže čísla z průzkumu tehdy byla proti socialistům i proti zeleným. Ještě loni o Vánocích měla Strana zelených ani ne tři procenta a Bursík většinu novinářů nepřitahoval, třebaže byl od září jejím předsedou.
Kam jsem se poslední roky vrtnul, všude jsem slyšel: Koho ale volit? Kde vzít někoho nevysloužilého, nezostuzeného - a taky aby byl známý a naše hlasy nešly vniveč? A najednou se všem hledačům neposkvrněné strany rozsvítila na politickém semaforu zelená. Za tři předvolební měsíce se může jistě ještě mnoho změnit. Někdo může na zelené vytáhnout nějakou aféru, tak aby už nebyl čas ji vyvrátit ani potvrdit. Pokud ale Bursíkovo vedení samo neudělá závažnou chybu, mělo by na průzkumové vlně doplout až do sněmovny.
Kdyby Bursík uměl být jako politik otiskem svého životopisu, neváhal bych. Univerzitně vzdělaný ekolog, profesně zkušený hydrolog, ročník Zuzany Navarové, pražský zastupitel, krátkodobě ministr životního prostředí, nezkompromitovaný žádným předlistopadovým kariérismem ani polistopadovým korupčnictvím, vlastník restituovaného majetku - čili odolný proti křiku antiglobalizačních kamenometčíků i mafiánským kapříkům.
Zatím se v politice otrkával. Patrně už pochopil, že jeho loňský polemický text k zákonu o podpoře obnovitelných zdrojů, 10 omylů prezidenta Klause, sice dosahuje benešovské strohosti a korektnosti, ale přesahuje možnosti voličů. Těm srozumitelně vzkázal v obou sobotních rozhovorech, že zelení jsou proti povolební „nejpravděpodobnější“ velké koalici, proti uzavření ženy do kuchyně, kostela a k dětem, proti školnému (naopak jsem pro školné), proti kamionům o víkendech, pro pomoc malým a středním investorům, proti všeobecné poslanecké imunitě.
Nedozvěděl jsem se tip na příštího prezidenta. Rád bych taky, aby se Bursík ještě znovu střetl s moderátorem Václavem Moravcem, vždy vyzbrojeným znalostí politikových činů i citátů. Zkrátka abych v červnu nevolil jen slušnost, ale i program.
***
Uprostřed politiků, kteří pod heslem „K lidu blíž a s lidem níž“ chodí pro své zábavné metafory až do řiti, je sympatickým exotem každý, kdo hovoří bez pěny u úst
JIŘÍ ČERNÝ

Zelení: méně ideologie, více odbornosti
21. února 2006, Lidové noviny 

POLEMIKA
Odhalit tajemství vzestupu preferencí nedávné politické Popelky - zelených - je zajisté výzvou pro každého analytika politického dění. Ve svém sobotním komentáři (Partaj pružné ideologie, LN 18. 2.) pokusil se o to i Ondřej Neff, ale odpověď začal hledat nikoliv v dnešních argumentech zelených, ale v jejich historii - konkrétně v několik let starém dokumentu „Vize ekologické demokracie“.
Tento archivní program zelených, který ovšem není programem volebním pro tyto parlamentní volby, porovnává Ondřej Neff s aktuální volební rétorikou programů ODS a ČSSD. S básnickou nadsázkou podotýká, že v ideologii zelených hrají větší roli víra a oddanost než rozum. Proč tedy dnešní preference zelených rostou? Že by voliči byli tak nerozumní? Ondřej Neff vyčetl zeleným, že budou schopni uzavírat „spojenectví s kýmkoli proti komukoli“. Toto pramení z nespokojenosti komentátora, že zelení odmítají sdělit, jestli se jim více líbí ODS nebo ČSSD. Jak z románu Jaroslava Foglara Stínadla se bouří: „Volíš Losnu, nebo Mažňáka?“ Zelení říkají: dejte nám pokoj. Nezajímá nás ideologie levice a pravice, máme vlastní politická témata a chceme jich co nejvíce prosadit do reálné politiky. Ku prospěchu kvality života občanů. Odpověď na rostoucí preference zelených musíme hledat nikoliv v minulosti či budoucnosti, ale v současném způsobu práce zelených a v jejich záměrech.
Ze všech stran, majících reálnou šanci vstoupit do sněmovny, klade Strana zelených největší důraz na věcnost a odbornost. Usiluje o zpřístupnění vysokoškolského a středoškolského studia bez přijímacích zkoušek, o zákaz kamionů od pátku do neděle a jejich převedení na železnici, o zrušení minimální živnostenské daně a zjednodušení prostředí pro podnikání, o připravenost, až dojde ropa, o omezení poslanecké imunity, o přímou volbu starostů, hejtmanů a prezidenta, o zavedení ekologické daňové reformy a snížení odvodů na sociální pojištění a další. Zeleným jde o to, jak a v jakém prostředí lidé bydlí, vychovávají děti, pracují, nakupují, cestují do práce, tráví volný čas. Zeleným jde o kvalitu každodenního života lidí. Proto jejich preference stoupají.
O autorovi| Martin Bursík, předseda Strany zelených
Martin Bursík

Bursík: Slibovat peníze je trapné

Martin Bursík
(Autor: Martin Štěrba, ČTK) 
PRAHA 18. února 2006 | 13:43 Strana zelených - Nový adept na křesla ve sněmovně. Dokážeme lidem, že jsme univerzální stranou, říká Martin Bursík - předseda Strany zelených. 

LN Ještě jste nezačali s kampaní, ani jste nepředstavili svůj program a podle výzkumu STEM byste teď dostali 5,6 procenta hlasů. Čím si to vysvětlujete? Nehledají lidé jen jakýkoliv únik od ODS a ČSSD?
Já myslím, že lidé, kteří o politice přemýšlejí, tak už se o nás něco dozvěděli a chtějí nás podporovat. Ten výzkum je pro nás šance získat ještě více hlasů.
LN Co uděláte pro udržení toho výsledku?
Já předpokládám, že máme už nějakou voličskou základnu. Pak je tu ale spousta lidí, kteří v těchto volbách hledají alternativu a na ty se hodláme zaměřit. Budeme chtít lidem doložit, že jsme univerzální stranou, která se neomezuje jen na otázky přírody.
LN Ke komu ze současných stran máte názorově nejblíž?
To já teď nedokážu říct. Předně je potřeba říci, že negativně nepřistupujeme k žádné z politických stran kromě komunistů. Určitě nebudeme podporovat žádnou menšinovou vládou, která by se opírala o KSČM.
LN Takže strana, která nebude spolupracovat s komunisty, s tou si budete rozumět.
V zásadě ano, ale není to jediné kritérium. U každé strany je nějaká bariéra, která nám dělá problémy. My ale nepřijímáme takové pojetí politiky, kdy se strany samy rozdělí na levici a pravici a pak se v řadě případů chovají tak, že to tomu odporuje. Pro nás je důležitý náš program.
LN Řeknu vám teď tři věci, a vy mi řekněte, jak se k tomu vaše strana staví: deregulace nájmů.
Jsme pro postupné uvolňování. Měl by tam ale zůstat nějaký maximální limit.
LN Spoluúčast pacientů při platbách ve zdravotnictví.
Nějakou formu podporujeme. Byli bychom pro model, kdy se platí za recept například 50 korun. To zárověň působí autoregulačně, protože si lidé nenechají předepsat volně prodejné léky.
LN Zavedení školného.
Jsme proti jeho zavedení. Mohlo by to působit diskriminačně.
LN Vy ale zároveň chcete, aby se na vysoké školy dostávali všichni, kdo chtějí. Jak to finančně utáhnete bez školného?
To je otázka priorit. Je to tak, že podle toho, jaké vláda určí priority v programovém prohlášení, tak má vypadat dělení rozpočtu.
LN Vy kritizujete současné politiky za to, že před volbami nemluví věcech, které by bylo potřeba udělat, ale jsou nepopulární. O čem budete před volbami mluvit vy?
Nám připadá trapné, co teď dělají všechny strany, kdy se předhánějí v tom, kolik lidem naslibují peněz. Lidovci slibují skoro osm tisíc těhotným maminkám, ODS má svůj státem zaručený příjem. Jednou z našich priorit je ekologická daňová reforma. Její nepříjemná část je, že zavedeme spotřební daň na elektřinu a teplo. Zároveň se ale lidem i firmám o to sníží odvody sociální a zdravotní pojištění.
LN I když chcete být univerzální stranou, většina vašich témat se točí hlavně kolem ekologie. Myslíte, že se na tom dá postavit program?
Podle průzkumu STEM jsou pro 12 procent lidí otázky životního prostředí důležité. My chceme být stranou, která těmto lidem nabídne alternativu.
JANA MACHÁLKOVÁ

Partaj pružné ideologie

Strana Zelených
(Autor: Martin Štěrba, ČTK) 
PRAHA 18. února 2006 | 12:54 Už dlouho komentátoři spekulovali o tom, že by se zelení mohli jednou, za specifických okolností, dostat do sněmovny, ale sotvakdo čekal, že jejich preference vyskočí tak náhle, až to budí podiv, ne-li rovnou podezření. Copak úžasného Martin Bursík učinil od listopadu minulého roku? 

Lidovci jsou se svými 6,4 procenta necelý procentní bod nad nimi, a přitom je to strana, které je "všude plno". V tom je ostatně asi hlavní praktický význam výsledků agentury STEM: stranu s nadlimitními preferencemi nelze ignorovat. Zatímco takoví Evropští demokraté musejí nadále škemrat o zveřejnění svých názorů a programových tezí, zelení se nyní budou domáhat vstupu na klíčové mediální platformy, jako jsou televizní diskuse. Zde se získávají ty nejdůležitější body, zde vzniká "viditelnost". Bursík nepochybně vzal otěže za správný konec.
Vzestup zelených je důkazem pro tezi, že víc záleží na obrazu programu než na programu samém. Zatímco dva hlavní protagonisté předvolebního klání - ODS a ČSSD - se snaží jeden druhého utlouct ekonomickými analýzami a čísly, skutečných čísel v programu zelených najdeme málo. Jedno procento z daní bude smět občan alokovat "občanské iniciativě" svého srdce. Komu mají své procento alokovat ti, kterým je sám pojem "občanská iniciativa" protivný? V programu najdeme i "náznaky čísel", tedy direktivy připomínající teze historického "velkého skoku" Maovy Číny, když třeba hlásají, že polovina výdajů na dopravu má jít na veřejnou dopravu, tedy železniční a autobusovou.
Chybí to nejdůležitější, kde se vezmou peníze na velkolepé projekty "alternativních energetických zdrojů" a na budování "neodemokracie" či "ekologické demokracie", kde parlament, pravda, bude mít důstojné místo, ale hlavní slovo budou mít "občané". A samozřejmě, toto jsou dostatečně obecné teze, aby zelené k ničemu nezavazovaly, i kdyby se nakrásně do sněmovny dostali. Také teze, že nepůjdou do vlády, která si bude špinit ruce jadernou energetikou, se dá obejít, pokud je strana vedena mužem tak obratným, jako je Martin Bursík.
V parlamentě máme už jednu pružnou politickou stranu ideologicky zaměřenou - lidovce. Ideologie zelených v mnohém připomíná náboženství, taky v ní víra a oddanost hrají větší roli než rozum. A na této bázi lze uzavírat spojenectví s kýmkoli proti komukoli. Občanští demokraté se už dali slyšet, že by se jim spojenectví se zelenými nepříčilo. Ano, tak vysoko jim stoupla voda k nosním dírkám, že mohou říci něco podobného.
Ondřej Neff
http://www.etarget.cz/?ref=527

Nečitelné zelené chtějí všichni

Strana Zelených
(Autor: Martin Štěrba, ČTK) 
PRAHA 18. února 2006 | 12:41 Zatímco v řadě evropských států tvoří zelení vládní koalice, v Česku vždy byli na pokraji zájmu. Nyní podle průzkumu agentury STEM poprvé překročili pětiprocentní hranici nutnou pro vstup do sněmovny. A nejsilnější strany - ODS a ČSSD - okamžitě zavětřily. Zájem o spolupráci se zelenými mají obě. 

Právě Strana zelených by totiž mohla sehrát rozhodující roli při sestavování většinové vlády. Jenže narozdíl od jejích jednoznačně vyprofilovaných evropských protějšků v Česku téměř nikdo neví, co si má o Straně zelených vlastně myslet.
Ta totiž působí značně rozporuplně. Několik měsíců se profiluje jako spíše levicová, několik zase jako spíše pravicová. Tak je tomu i kvůli osobě nového předsedy a někdejšího ministra životního prostředí Martina Bursíka nyní.
Bývalý člen několika stran Bursík loni v září vystřídal Jana Beránka a ještě před ním Jakuba Patočku, který byl dokonce členem nejužšího týmu poradců někdejšího premiéra a šéfa ČSSD Vladimíra Špidly.
"Nepřijímáme takové pojetí politiky, kdy se strany samy rozdělí na levici a pravici a pak se v řadě případů chovají tak, že to tomu odporuje. Pro nás je důležitý náš program," tvrdí dnes Bursík.
V programu zelení - vcelku pochopitelně - kladou důraz zejména na ekologické otázky. Druhým silným motivem je -stručně řečeno - "nový styl politiky". "Budeme chtít lidem doložit, že jsme univerzální strana, která se neomezuje jen na otázky přírody," konstatoval šéf Strany Zelených.
I přes tuto "univerzálnost" mají zájem o spolupráci oba favorité voleb. Místopředseda ODS Ivan Langer řekl Právu, že by si koalici se zelenými uměl představit hlavně proto, aby jeho děti "vyrůstaly v kvalitním životním prostředí". Jiří Paroubek, lídr ČSSD, na jejíž úkor zřejmě zelení posílili, už před pár týdny slíbil do programu zapracovat věci s důrazem na ekologii. O to se ostatně před časem snažil i Špidla.
Jenže proti spolupráci s ČSSD z pohledu zelených hraje plánované užší propojení sociálních demokratů s komunisty. Takovou spolupráci totiž Bursík odmítá.
"Nejsou příliš čitelní. Neočekával bych, že by byli v jakékoli vládě tolerované KSČM. Mohli by ovšem nahradit US-DEU v případné koalici s ČSSD a lidovci. Zrovna tak by se ale mohli přidat k ODS," míní o zelených politolog Jan Bureš. I on je ale opatrný. "To by bylo věštění z koule. Jeden průzkum ještě nic neznamená," odpovídá na dotaz, zda se podle něj zelení do sněmovny skutečně dostanou.
PETR KOLÁŘ, JANA MACHÁLKOVÁ

Půvab průzkumů
17. února 2006, Lidové noviny 

Preference? Víc než absolutní čísla vypovídají trendy
KOMENTÁŘE LN
Členové a sympatizanti Strany zelených měli včera důvod k oslavám, podle průzkumu agentury STEM by strana získala 5,6 procenta hlasů. To je sice pěkné a pro mnohé voliče povzbudivé zjištění, že někdo má potenciál narušit klid stávajících parlamentních stran. Jenže když si uvědomíme, že zelení „přelezli“ parlamentní laťku o méně než statistickou chybu a průzkum je zatím jediný, který jim takovou šanci předpovídá, volič, který nechce, aby jeho hlas propadl, nemá o čem uvažovat.
Průzkumy jsou zatím zajímavé jen tím, že mohou zobrazovat trendy. Stojíme totiž ještě příliš daleko od voleb na to, abychom z absolutních čísel cokoli odvozovali.
Jisté je, že okolo deseti, ale spíš patnácti procent voličů je nerozhodnutých a po blamáži se čtyřkoalicí či US-DEU budou hodně zvažovat, zda mají svůj hlas věnovat subjektu, o jehož povolebním chování by si nedovolil vyslovit prognózu ani Miloš Zeman, natož člověk střízlivější. Před mimoparlamentními subjekty ční tedy obrovský úkol: přesvědčit veřejnost o své existenci a především důvěryhodnosti.
Sociální demokracie, která v posledních měsících každý dílčí průzkum prožívala v hysterii jako velkolepé vítězství, nemá zatím důvod k panice, její preference sice klesly znatelně, ale tomu, že by nepřetržitě rostly až do voleb, nemohl věřit ani Jiří Paroubek. Opět budeme muset čekat na to, zda agentura zachytila jen výkyv, nebo změnu trendu.
Pro občanské demokraty, lidovce a unionisty může být včerejší průzkum velice hořkým ujištěním, že hůř než v tomto průzkumu s největší pravděpodobností u voleb nedopadnou. Jejich preference totiž zůstávají dlouhodobě víceméně stejné. Vůdcové stran to budou pochopitelně vysvětlovat tím, že ještě nezačala kampaň, která přiláká kýžené voličské hlasy.
Na to, aby měření byla relevantnější, by musela být obrovsky rozsáhlá, tedy drahá a museli bychom jich mít dost v dlouhé časové řadě. S průzkumy je to tedy podobné jako s diskusí o globálním oteplování: každý si z dat, která nám měření poskytnou, vybere ta, která se mu hodí „do krámu“.
Martin Zvěřina

Politické alternativy v mlhách
16. února 2006, Lidové noviny 

ANALÝZA
Před prvními demokratickými volbami v roce 1990 se v České republice zaregistrovalo přes osmdesát politických stran a hnutí. Dnes je jich v Poslanecké sněmovně zastoupeno pět a po červnových volbách to dost možná budou jen čtyři. Volební účast se přitom stále snižuje a letos v červnu se odhaduje na pětapadesát procent. Sněmovně jakožto ústavní instituci důvěřuje méně než třetina občanů.
Z toho je zřejmé, že po listopadu ’89 se rozbujevší stranické spektrum se zredukovalo do podoby sice přehledné, avšak neimponující a nevyhovující podstatné části občanů. Přičteme-li klesající zájem politických stran o programové otázky, patrný od poloviny devadesátých let prakticky na všech jejich sjezdech, a neschopnost stran průběžně produkovat dostatek nových, čerstvých a zajímavých osobností, potřeba změny zdá se být mimo diskusi.
Patnáct procent pro všechny
Pakliže by se některá z malých stran stala v červnu pro část voličů alternativou do té míry, že by ji postrčili do příští Poslanecké sněmovny, alespoň částečnou změnu by mohla nastartovat. Dnešní stereotypní úvahy o příštích koalicích by vzaly za své. ČSSD, ODS i lidovci by museli být pružnější, komunikativnější, tvořivější a také zásadovější ve vztahu ke KSČM.
Problém spočívá v tom, že s výjimkou ojedinělých 4,8 procenta lednové volební prognózy Strany zelených od společnosti Factum invenio jsou Zieleniecovi SNK ED, Železného Nez/Dem i Zwyrtkovi Nezávislí hluboko přehluboko pod pětiprocentním prahem volitelnosti. Tyto potenciálně alternativní volební strany přitom mají od pravého do levého středu políčeno nejvýš na 15 procent voličů. To, že by se jim podařilo získat pro sebe i část notorických nevoličů, neřkuli kmenových voličů dnešních parlamentních stran, je nepravděpodobné. Bez „jasné zprávy“ a elementární upřímnosti však nezískají ani sobě nejnáchylnější středové váhavce.
Strana zelených má sice osobitý a celkem srozumitelný program, ale rozhodně neplatí, jak řekl Právu její předseda Martin Bursík, že „tentokrát máme monopol na alternativu pro občany, kteří nejsou spokojeni s existujícím stavem české politiky“. Podle Bursíka „jsou dnešní politici vyhořelí, (a) pokud měli nějaké ideály, tak je velká většina z nich už ztratila“. Pamětníkovi nezbývá než Bursíkovi, jenž jako kultivovaný liberál začínal v OF, pokračoval v OH, byl místopředsedou Svobodných demokratů a pak nedlouho členem KDU-ČSL, poblahopřát, že údělu „vyhořelé většiny“ unikl.
Ano, se Zelenými třeba i „přichází nová generace lidí, kteří na českou politickou scénu přinášejí své lidské i profesní zkušenosti, ale nejsou zapleteni do těch podivných vztahů politiky a podnikání“. Je-li ale tomu tak, jak tvrdí Bursík, místo nevábného mesianismu by jim daleko spíše slušela jasná řeč například v tomto duchu: Jsme tak trochu idealisté, ale ještě více pragmatici a více než vaše sympatie potřebujeme vaše hlasy, abychom v české politice mohli konečně vyvětrat.
Ušlechtilý „recykl“
Jako „rodící se alternativu, která voličům ukáže, že politika nemusí být neoddělitelně spojená s korupcí, populismem a nesplněnými sliby“ předvedl u příležitosti integrace SNK sdružení nezávislých a Evropských demokratů novou stranu její volební lídr Josef Zieleniec.
„Kamenným“ stranám prý SNK ED vadí, „protože vědí, že myslíme vážně to, co říkáme, protože vědí, že jsme schopni prosadit to, protože vědí, že náš vstup do Poslanecké sněmovny bude znamenat konec jejich mocenského kartelu...“ SNK ED chtějí být alternativou ODS, mají kritický vztah k ČSSD a komunisté jsou pro ně mimo hru. S kým by tedy v případě svého volebního úspěchu naplnili svoji misi spočívající hlavně v zastavení „pandemie korupce a klientelismu“ a v boji „proti politickým móresům, které v naší zemi zavládly v době opoziční smlouvy“?
Josef Zieleniec jako bývalý místopředseda ODS a Jan Kasl jako její někdejší pražský primátor o oněch „móresech“, kvůli nimž ostatně Klausovu stranu opustili, vědí zajisté i to, že na ně bylo zaděláno dávno před opoziční smlouvou, tedy dříve, než se s ODS rozloučili.
SNK ED jsou dokladem toho, že recyklace politických elit v sobě obsahuje kus varovné osobní zkušenosti, a proto nemusí být vždycky politice ke škodě. Nicméně pozorovatel s cynickým pohledem na politiku, podle Josefa Zieleniece hojně se vyskytující v českých médiích, spásu české politiky očekává spíše od příštích generací politiků, ale i občanů, nikoli od sebeušlechtilejšího „recyklu“.
O autorovi| Petr Nováček, komentátor ČRo 1
Petr Nováček