Tichý muž, který ví, co chce
Právo 
18.3.2006 | rubrika: Styl na víkend | strana: 12 | autor: Alexandr Mitrofanov

MARTIN BURSÍK MÁ MINISTERSKÉ KŘESLO ZNOVU NA DOSAH

Martin Bursík (46), šéf Strany zelených, nová hvězda na českém politickém nebi. Kde se tu najednou vzal? Sotva kdo by si ho mohl pamatovat ještě jako poslance České národní rady v letech 1990-92. Možná ještě, že byl ministrem životního prostředí v přechodné Tošovského vládě v roce 1998.
Pražané snad zaregistrovali, že zasedal osm let v zastupitelstvu hlavního města jako člen opozice. Do všelidového povědomí nejspíš vstoupil prostřednictvím bulváru, který koncem minulého století zaníceně sledoval peripetie jeho vztahu s televizní moderátorkou Jitkou Obzinovou a nezapomněl nikdy zdůraznit, že exministr zůstává ženatým otcem dvou dcer.
Pak Bursík z veřejnosti zmizel. Párkrát byl zmíněn jako poradce lidoveckého ministra životního prostředí Libora Ambrozka. Jinak se věnoval ve své firmě ekologickému poradenství. V politickém prostoru se opět vynořil v loňském roce.
Zprávy o tom, že se chystá kandidovat na předsedu Strany zelených, zaznamenali jen lidé, pro něž je politika buď prací, nebo koníčkem. A i když loni na podzim na sjezdu strany zvítězil, mnoho se na tom nezměnilo.

Rodina? Netradičně

Bursík boom nastal zhruba před měsícem. Frekvence zmínek a pozvání do studií a k rozhovorům na novinových stránkách prudce vylétla nahoru. Bezprostředním důvodem byly průzkumy veřejného mínění, v nichž Bursíkovi zelení poprvé překročili pětiprocentní hranici, za níž se otevírá cesta do Poslanecké sněmovny.
O Bursíkových současných osobních poměrech se toho moc nepíše, hlavně proto, že jeho střízlivý politický styl dělá dojem, že není co vykutat. Aférka s Obzinovou je dávno zapomenuta, manželku má stejnou jako tehdy, jen televizní hvězdu vystřídala dcera Jiřího Dienstbiera Monika, právnička, která se loni v létě přestěhovala po 22 letech z Vídně do Prahy.
Navzdory tomu se nechal slyšet, že cítí oporu v rodině. Jak to, když s manželkou léta nežije? "Nahlédněte do našeho volebního programu a zjistíte, že takzvané tradiční pojetí rodiny, to znamená rodiny, která je sezdána buď před Bohem v kostele, anebo před státem na úřadě, je pro zelené trochu těsné. Stejně tak si vážíme nesezdaných párů a podporujeme je," zní odpověď. Dodá, že je na každém jednotlivci, jak se uvnitř sebe sama vypořádá s tím, jestli roli rodiče nebo partnera zvládl anebo ne.
Jak se tedy on sám v těchto rolích hodnotí? "Já jsem ve fázi, kdy žiji velice vyrovnaný život. To zázemí mám velmi dobré. Nežiji asi osm roků s manželkou. Žijeme odděleně, a zároveň starší dcera žije se mnou a mladší dcera žije s manželkou. Vztahy máme velmi dobré. Já tu situaci pokládám za stabilizovanou a vytváří mi dobré zázemí."
Budiž. Jenže se říká, že se s manželkou rozvádí. Je to pravda? "Protože ty vztahy máme velmi dobré, tak to soužití řešíme v dohodě. Už dlouhou dobu v poklidu o nějaké takové dohodě jednáme, ale to není věc aktuální," zní odpověď.
Bursíkova manželka Ivana, pražská zastupitelka za Evropské demokraty, už tak happy není. "Moje nejhorší období bylo, když se muž odstěhoval. Teď mu přeji v práci úspěch, ale oba dva víme, že rodinu, o kterou bychom se mohli opřít, už nikdy mít nebudeme, protože rodina, to jsme byli my čtyři."

"Blair taky není proletář"

Finanční skandály se mu vyhnuly, také díky tomu, že si žije celkem slušně. "Já mám tři osminy domu na Malé Straně. Pak mám ještě malé podíly ve dvou domech v Praze. Získali jsme to restitucemi po předcích," řekl Bursík Lidovým novinám. Na dotaz: "Umíte svůj majetek odhadnout řádově?" odpověděl: "To neumím." - "Prostě jste milionář." - "Ano. Ne že bych to měl v šupleti, ale v majetku ano," pokračoval dialog.
V roce 1998 pražská radnice přispěla částkou 2,235 miliónu korun tehdejšímu zastupiteli Martinu Bursíkovi na obnovu jeho obytného domu ve Sněmovní ulici na Malé Straně. Příspěvek byl poskytnut spoluvlastníkům M. Bursíkovi a RNDr. Jiřímu Bursíkovi s tím, že jejich dům je významná nemovitá kulturní památka.
Náměstek primátora za ČSSD Petr Hulinský si Bursíka dobře vybavuje z volebního období 1998 až 2002. A má na něj vyhraněný názor: "Osobně moc nechápu, proč sociální demokracie ztrácí voliče kvůli Straně zelených, když v jejím čele stojí velmi pravicově založený politik."
Pro Hulinského by bylo velkým překvapením, kdyby se Bursík stal povolebním partnerem ČSSD. "Domnívám se, že jako osoba je přirozeným partnerem právě ODS. Vizuálně SZ vypadá, že je tam spektrum odleva doprava, ale bude tomu třeba dát směr. A já si myslím, že směr Strany zelených patří do pravé poloviny politického spektra." Hulinský nemůže narážet jen na Bursíkovu majetkovou situaci - sám soc. dem. náměstek primátora je totiž velmi mohovitým člověkem. Ale názor, že Bursík je předurčen svým sociálním postavením na pravici, je v ČSSD rozšířený.
Bursíka takové zjednodušování rozčiluje. Sociálně orientovaný politik nemůže být podle něj pouze ten, kdo sám žije v nouzi. A jestliže je někdo bohatý, pak ani tím nemusí být sociálně orientován. "To je velký nesmysl. Já se obávám, že Tony Blair nebude nějakým velkým proletářem. A nakonec i náš pan premiér na tom nebude tak nuzně, aby musel zažívat minimální mzdu sám a teprve poté by se stal autentickým levicovým politikem."
Zároveň odmítá bezpodmínečně přijmout názor, že zelení mají všude v Evropě blíže k levici.
"Přece záleží na politickém partnerovi. Nemám problém jednat s oběma stranami. Zdůrazňuji, že záleží na tom, jak oni budou schopni po volbách - schopni a nuceni -reflektovat témata, s kterými přicházíme." Slovo nuceni v této souvislosti poodhalí politika Bursíka víc než hodinová debata. Zvláště když se to spojí s jeho výkladem někdejších povolebních jednání s ODS na pražské radnici, v nichž vedl Unii pro Prahu: "Byl jsem si vědom toho, že při těch jednáních musíme pustit určité priority, oni taky, a to v poměru zhruba 21:16, jak to dopadlo ve volbách."
Jinými slovy, čím více hlasů zelení dostanou, tím více bude jejich předseda tlačit ke zdi případné partnery.

Bývalá naděje Luxových lidovců

Jací by se mu líbili víc? On sám se odmítá vyjádřit. Takže nezbývá, než se podívat na jeho minulé politické sympatie. A ty jsou jednoznačné. Kdyby zůstal naživu Josef Lux, byl by dnes Bursík s velkou pravděpodobností lidoveckým ministrem. Lux už v dubnu 1998 oznámil, že Bursík je kandidátem KDU-ČSL na místo ministra životního prostředí v nové povolební vládě.
"Měl představu, že fundamentalistické křídlo odsune stranou a začne dělat moderní, sociálně orientovanou křesťanskou politiku s akcentem na životní prostředí. Já jsem mu do tohoto scénáře zapadal, politicky jsme si rozuměli, takže jeho nabídku jsem přijal. Poté co Josef Lux zemřel, lidovci se vrátili do starých kolejí," vypráví dnešní šéf zelených.
Bursíkova lidovecká hvězda však s Luxovou smrtí pohasla. Zasvěcení říkají, že kdyby se po volbách v roce 2002 ministrem životního prostředí ve Špidlově vládě nestal Libor Ambrozek, ale Martin Bursík, byl by dnešní šéf zelených stále členem strany lidové. A dávají k dobru, jak Bursík už coby Ambrozkův poradce nedokázal v sobě při soukromých hovorech udržet kritické poznámky k ministrově práci.
Dnešní první místopředseda lidovců Jan Kasal k tomu říká: "Myslím si, že KDU učinila správně, že dala přednost Ambrozkovi. I za cenu, že Bursík odešel ze strany. Ale nevím, jestli to byl ten hlavní nebo jediný důvod."
"Já nevím, co vám na to mám říct, já jsem se po tom ministerstvu nedral," reaguje Bursík. Vypráví, jak nepřijal nabídku tehdejšího šéfa strany Cyrila Svobody vstoupit do stínové vlády. Místo toho odjel plnit svůj životní sen na měsíc a půl do expedice na sedmitisícovku na Himálaj. "A když jsem byl v Himálaji, tak lidovci rozhodli jinak. Tak rozhodli jinak," vzpomíná.
Když potom zklamaný Bursík odcházel z KDU-ČSL, udělal to moudře v tichosti. To se mu teď může vyplatit. "Nikdo mu nezazlívá, že odešel. Neodešel rozhodně kvůli tomu, že by měl nějaké problémy s Miroslavem Kalouskem, nebo se mnou, nebo s Liborem Ambrozkem," tvrdí Kasal. Základní orientace na politiku je podle něj u lidovců i Bursíka blízká. "No prostě díváme se jedním směrem, i když každý z jiné pozice."
O něčem také vypovídá nástup nové mluvčí zelených Evy Rolečkové. Byla Luxovou blízkou spolupracovnicí a vydala o něm dokonce knihu. Bursík ale tuto souvislost nechce připustit. Že bije do očí? "To je mi jedno. Stojím o zkušené profesionální spolupracovníky a Eva Rolečková má velikou politickou zkušenost. Od lidovců odešla dříve než já. Jako mluvčí České inspekce životního prostředí získala fundament a kompetenci, která je pro nás hodně důležitá."
Bursík svými kroky v posledních měsících potvrdil, že není žádný nadšený ekologický amatér poháněný dobrými úmysly. Je to profesionální politik, který dobře ví, co chce, a zná už i cesty, jak svého cíle dosáhnout. Je učenlivý.
Předseda Sněmovny Lubomír Zaorálek, který byl s Bursíkem začátkem 90. let v Občanském hnutí, vzpomíná na tehdejší debatu o jaderné energetice. Pro její využití byl Josef Vavroušek, striktně protijadernou pozici však zastával Martin Bursík. Dnes vystřídal někdejší radikálnost postoj, který umožňuje jednání se stranami hlásícími se k jádru: je podle něj iluzorní trvat na zrušení fungujících jaderných elektráren, ale žádné další by neměly být stavěny. Jeho strana však podle místopředsedkyně Kuchtové bude v případě úspěchu požadovat jejich postupné odstavování tak, aby tu už po roce 2030 žádné nebyly.

Zn.: Nerozčiluji se

Martin Bursík se také naučil ovládat a maximálně využívat prostředků, které má k dispozici. Když dobrý rétorický výkon okořeněný důkladnou znalostí problematiky snoubí s mírností, kterou v sobě nemusí násilně vyvolávat, protože ji má vrozenou, vzniká efekt, který mohli pozorovat diváci Speciálu Václava Moravce s pražskými lídry. Bursík se této šance zhostil podle mě nejlépe ze zúčastněných.
Z nerozčilování si udělal vlastní značku. Jako kdyby chtěl ztělesňovat lidovecké heslo Klidná síla. Ale nebylo tomu tak vždycky. V roce 1996 opustil tehdejší Svobodné demokratyLSNS s poměrně velkým mediálním hlukem. Důvod byl srozumitelný. Nechtěl zůstat v podivné směsici liberálů s idejemi a národních socialistů s penězi v pokladně a nesouhlasil s rozhodnutím nechat na kandidátce předsedu Strany podnikatelů Rudolfa Baránka, který odmítl do svého hotelu pouštět Romy.
Zlomovým okamžikem byl pro Bursíka loňský sjezd Strany zelených, na němž porazil s pragmatickou sjednocovací linií skupinu symbolizovanou "zdivočelými" ideology Jakubem Patočkou a Janem Beránkem. Patočka k tomu nedávno v rozhovoru s Právem řekl: "Podezírám ho, že za těch pár ministerských křesel ochotně obětuje cokoli z programu své strany." Bursík to ihned odmítl. "My se nedereme po jednotlivých ministerstvech, byť pozoruji, jak se ta šance zvyšuje, že se ambice začínají projevovat a lidé už si něco takového představují. A já to hodně krotím.
Já si po volbách dokážu velmi dobře představit situaci, že půjdeme do jednání, budeme jednat o věcných tématech a prostě se s těmi partnery nedohodneme. Pak půjdou zelení do opozice a budeme hrát roli důsledné, věcné opozice, budeme tím policajtem." Když ale dostane otázku, zda od něj není zdůrazňování naprosté nezištnosti v politice nepřirozené, protože úspěch strany korunovaný ministerským křeslem pro předsedu je naprosto normální, Bursík dodá: "Anebo se může stát, že to voliči namíchají tak, že nás bude potřeba pro řešení situace, bude taková společenská objednávka. A pak se dohodneme a některé z priorit našeho programu se objeví v programovém prohlášení vlády. A teprve potom vyvstává otázka, kdo z těch lidí je nejschopnější." Kdo by to asi měl být, ne-li předseda?

Foto popis| Během prezentace volebního programu Strany zelených začátkem března představil předseda auto na řepkový pohon, kterým budou jezdit ve volební kampani krajští lídři.
Foto autor| Foto ČTK - Marta Myšková

Foto popis| Dům ve Sněmovní 7, jehož je Bursík spolumajitelem. Kdyby byl zvolen do Sněmovny, do práce by chodil doslova přes ulici.
Foto autor| Foto PRÁVO - Milan Malíček

Foto autor| Foto PRÁVO - Petr Hloušek

Klíč| krajské volby; Ambrozek Libor; Kalousek Miroslav; Kasal Jan; Svoboda Cyril; KDU