Zelení: luxus, který si můžeme dovolit
Respekt 
20.3.2006 | rubrika: Komentáře | strana: 3 | autor: Luboš Palata

Pokud chce Bursík a spol. uspět, musí se chovat jinak než jeho kolegové v Německu a Rakousku. Česká společnost je v mnohém jiná.

Světová banka před několika dny označila Českou republiku za vyspělý stát. Jen několik týdnů poté, co Česko v hospodářské výkonnosti předstihlo Portugalsko, nejslabší z patnáctky starých členských zemí Evropské unie. Se šesti procenty růstu mají za sebou Češi ekonomicky nejlepší rok, když průměrné příjmy přesáhly tisíc bývalých německých marek na hlavu a v Praze dokonce tisíc dolarů. Ve stejném čase Strana zelených poprvé v historii překročila v průzkumech pětiprocentní hranici vstupu do parlamentu a týden po týdnu její popularita stoupá. Teď už k deseti procentům nad Kalouskovy lidovce. A to s programem, který jako jediný neslibuje voličům, že budou po volbách žít snáze a levněji, ale dráž a lépe. Je to program, který se jako jediný vymyká z rámce Evropy postkomunisticky zaostalé (v níž jde o to vydělávat, mít práci, střechu nad hlavou, prostě nějak přežít) a nabízí vyspělou západoevropskou liberální alternativu. Není to program ani levicový, ani pravicový, je to program zcela jiný.
Proto není divu, že šéf KSČM Vojtěch Filip hovoří o melounu, do kterého nevidí, premiér Jiří Paroubek tvrdí, že kdo volí zelené, dává hlas ODS. Mirek Topolánek neříká raději nic, jak se stalo jeho zvykem. Zato skutečný vůdce šiků ODS, prezident Václav Klaus, už dokázal najít slabé místo zelených (kteří mu jako zakuklení havlovci jsou z duše protivní). Při tiskové konferenci během nedávné návštěvy Putina vypustil nenápadnou zkušební větu, v níž nelichotivými přívlastky napadl ty, kteří si chtějí snižovat závislost na ropě a zemním plynu, a přitom nerozvíjet jadernou energetiku. Klaus měl samozřejmě na mysli zelené a nutno dodat, že mířil přesně.

Nábožný strach

Pokud se Rakušané a Češi v něčem zásadně liší, pak ve svém postoji k jaderné energetice. Zatímco Rakušané jsou její zapřísáhlí odpůrci, kteří si ze své už hotové atomové elektrárny udělali muzeum, více než dvě třetiny Čechů lze pokládat za příznivce jaderné energetiky a z oné zbývající třetiny je skutečných odpůrců jak šafránu. Čeští zelení navíc přicházejí na hlavní pódium politické scény se svým energetickým programem ve špatný čas, v době, kdy ekonomický růst Číny a Indie (bezohledný ke všem ekologickým limitům) vytváří obrovský tlak na současné energetické zdroje.
Návrhy zelených směrem k alternativní energetice jsou proto v českých podmínkách jen vítaným zpestřením současných zdrojů, nikoli skutečnou náhradou. Důraz na zdražující se zemní plyn se velké části Čechů, kteří se teď děsí vysokých účtů z plynáren, musí jevit jako špatný vtip. Podobně jako pasáž o budoucí vodíkové ekonomice. Nic proti obnovitelným zdrojům, biopalivům, větrné energii, vodním nebo slunečním elektrárnám, všechny tyto směry společně s úsporami je třeba podporovat. Bez rozvoje jaderné energetiky však energetická budoucnost České republiky ani Evropy jako celku nemá řešení. Protiatomová fobie, kterou se mnozí zelení v českém i evropském měřítku vyznačují, se může stát zátěží, která volební naděje této strany stáhne opět k politickému dnu. Ve většině svých postojů realisticky uvažující zelení upadají například v otázce jaderných meziskladů či stovky metrů pod zemí umístěných úložišť vyhořelého paliva do tradicionalistického nábožného strachu.

Co je zelená varianta

Nelze si ale nevšimnout, že pod Bursíkovým vedením zelení sundali nohu z protiatomového plynu, kdy podle hlavních tezí volebního programu "nepodpoří výstavbu nových atomových elektráren". To je na hony vzdáleno od postoje Zelených v Německu, kteří prosadili v minulé rudo-zelené vládě postupné uzavírání německých atomových elektráren. Znamená to téměř zlomové smíření s existencí a dalším fungováním Temelína. A pokud po úspěšných volbách Bursíkův vliv ve straně ještě stoupne, jsou zelení schopni dalšího vývoje. Například směrem k podpoře výstavby atomových elektráren nové generace nebo využití termojaderné fúze. Hlasu zelených v energetické oblasti je přitom velmi třeba. Když pro nic jiného, tak jako oponentury k ČEZ, dnes masivnímu vývozci elektřiny i za cenu likvidace severních Čech a vyčerpání uhelných zdrojů, jejichž hodnota může do budoucna výrazně stoupnout. Varianta "ano" atomu, úsporám, alternativním zdrojům, ale "ne" spálení českých uhelných zdrojů v exportně orientovaných elektrárnách ČEZ, je smysluplnou zelenou variantou vývoje naší energetiky. Pokud si zelení vyřeší své energetické dilema, je to ve většině dalších oblastí strana, která je schopna oslovit liberální velkoměstské voliče připravené si připlatit. Připlatit na život dražší, ale zdravější a lepší. Připlatit si na svět podle zelených.

O autorovi| Luboš Palata Autor je redaktorem Lidových novin.